KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. RAND. 15. N:o 6. 127 



antydande isona jag tror) att de uttömde frukterne affallit ifrån den persisterande bålen; oftare torde 

 större delar, på h vilka frukterne äro starkt hopade, affalla och upplösas med frukterne (jfr Gracil. 

 ftagellifera T. XXIV. fig. 1 och 2). 



Uti den till frukt utbildade delen ingå väl i allmänhet de lager, som bilda den sterila fröns i 

 dess yngre delar: till det lager af hyphalika trådar, som förekommer starkt utveckladt i äldre delar 

 af fröns hos Stenocladia, finnes deremot knappast någon motsvarighet inom frukten. Pericarpiets 

 yttre del är ofta en tydlig fortsättning af det corticala lagret i fröns, som dock stundom starkare 

 utvecklas till perlbandslika trådar, eller i radiens riktning radade celler (hos Stenocladia Tab. XXV. 

 tig. 4: hos Melanthalia Tab. XXIII. fig. 10); på insidan af detta yttre lager förekommer ofta ett 

 inre. som väl närmast motsvarar det subcorticala i bålen, stundom jemväl starkare utbildadt af celler, 

 som i flera concentriska rader synas utgå ifrån fruktens bas, och utlöpa mot carpostomiets inre myn- 

 ning (hos Gracilaria Tab. XXIV. fig. 4 a). Cellerne i detta lager äro ofta inåt glesare stälda, stun- 

 dom bildande fria articulerade trådar, som förenas här och hvar genom anastomoser; utåt äro de mera 

 närmade och ofta genom starkt utvecklade tupfelrör sammanbundne med hvai-andra (hos Callible- 

 pharis, Gracilaria Tab. XXIV. fig. 5). I toppen af det sålunda vanligen tjockväggiga pericarpiet 

 förekommer carpostomiet såsom en vidare eller trängre öppen utförsväg för den mognande fruktens 

 innehåll (hos Gracilaria Tab. XXIV. fig. 4a; hos Tylotus 1. c. fig. 7). 



Xueleus upptager öfverallt en betydlig del af fruktens inre hålighet och har ofta samma sphe- 

 riska, hemispheriska. eller något nedplattade (hos Tylotus Tab. XXIV. fig. 7) form som den yttre 

 frukten. Gör man ett vei - ticalt genomsnitt, som skär carpostomiet och fruktens nedersta midtelparti, 

 så finner man nederst hvad som i den beskrifvande Algologien blifvit kalladt dessa frukters pla- 

 centa, med sin botten sammanhängande med de inre cell-lagren i den sterila del af fröns, derifrån 

 frukten utskjutits (hos Gracilaria Tab. XXIV. fig. 4 a, hos Tylotus fig. 7, hos Melanthalia Tab. 

 XXIII. fig. 10); upptill öfvergående i det subhymeniala lager, som bära gemmidii-trådarne. Genom 

 de oftast tätt stälda och jemnhöga gemmidii-trådarne, som öfverallt från placentans öfre del synas 

 radiera utåt, får nucleus ofta en upptill afrundad form. Den nedre och ofta större delen af placen- 

 tan utgöres vanligen af tätt intill hvarandra stälda celler, som väl i allmänhet äro föga ombildade 

 från de i motsvarande lager af den sterila bålen förekommande. Inom den öfre delen differentiera 

 de sig mera och på något olika sätt hos olika grupper. 



Hos Gracilaria är placentan till formen än mera hemispherisk, än nästan klotrund, ofta med 

 en till utseendet temligen jemn yta. Hos flera arter och helst i yngre frukter ser man placentan 

 likasom utskjutande i lober, hvilkas öfversta (sterila) del mer eller mindre tydligt förenas med peri- 

 carpiet; det urholkade partiet emellan loberne - — bildande likasom cryptor i placentan — upptages af 

 gemmidii-trådarne, som då radiera ifrån cryptornes väggar convergerande mot deras inre — tydligast 

 hos afdelningen Pocleuni. Hos Gr. confervoides har Kutzing {Plvyc. Gen. tab. 60. fig. 3) afbildat 

 placentan i ett stadium, då den ännu synes delad i tydligare lober, som bära gemmidii-trådarne. I 

 den mån frukten blir äldre vidgas håligheterne mellan de allt mera utjemnade loberne, och placen- 

 tan förekommer då såsom egande en nästan jemn yta, från hvilken gemmidii-trådarne synas mera 

 likformigt radiera utåt (jfr Tab. XXIV. fig. 4 o). 



Hos Tylotus, der placentan likasom den yttre frukten är förnämligast vidgad på bredden, har 

 den i ett längdsnitt nästan en njurlik form. Öfver hela den breda placentans öfre yta finnas urholk- 

 ningar, liknande dem hos Podeum, stälda jemte hvarandra och sins emellan åtskiljde af det undre 

 placenta-lagrets till mellanväggar inskjutande, och i väggens längdriktning något sträckte celler, 

 hvilka i fruktens yngre tillstånd ofvanom crypterne förenas med celler ifrån det deröfver hvälfda 

 pericarpiet. Cryptorne äro till en början mindre, nedåt trängre, uppåt vidgande sig, men sins emellan 

 afskiljde af de emellan dem utskjutande placenta-cellerne. I ett lyckadt längdsnitt af frukten har 

 jag räknat åtminstone 12 sådane cryptor, stälde jemte hvarandra och med öppningen uppåtvänd. På 

 insidan af hvarje crypta och slutande sig intill dess vägg förekommer ett lager af likasom på läng- 

 den utdragne, genom anastomoser nätlikt förenade celler, hvilka synas bilda det subhymeniala lager, 

 derifrån gemmidii-trådarne radiera, såsom den nätlika väfnadens fria förgreningar (Tab. XXIV. fig. 8 a). 



