KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 137 



såsom utgående ifrån tidigare anlagda celler, men framkommande på olika ställen, än skjutande utåt 

 med en fri ända. än förenande olika yttre cellgrupper med hvarandra; än utgående inåt och nedåt 

 (jfr fig. S. 9. U och 4) och såsom sådane stundom hos vissa Florideer (Gloiophlcea) bildande särskilda 

 lager i fröns. Hafva alla dessa trådar samma, ifrån andra elementer afvikande structur, så torde det 

 måhända ock kunna antagas att de sins emellan äro analoga och tjena måhända för samma ändamål. 

 Jag har redan förur, med ledning af deras bildningssätt och förekomst inom några andra grupper, 

 antagit att de snarast tillhöra ett sednare tillkommet, ofta i descenderande riktning sig utvecklande 

 system af elementer, som kanske närmast vore jemförligt med hvad som hos åter andra torde utgöra 

 särskilda slag af rotbildningar. 



Om den lilla grupp af Florideer, som man sammanfört, under benämningen Chcetangiece, är 

 en fullt naturlig, så äro dertill hörande slägten både till yttre form och inre structur sins emellan 

 temligen afvikande. Den character, hvari alla antagas öfverensstämma, är delarnes mera ovanliga 

 anordning inom cvstocarp-frukten. I stället för att vanligen gemmidii-trådarne radiera från ett basalt 

 eller centralt parti (placentan) uppåt eller utåt, så utgör deremot frukten hos CJnstangiecB en inre 

 crypta, hvars hela omgifvande \'^gg på insidan beklädes af ett placentariskt lager. Gemmidie-trå- 

 darne komma således att utgå (ifrån detta subhymeniala lager) inåt, convergerande emot cryptans 

 midt, än tätt beklädande hela innersidan såsom ett jemnare lager, än tydligare förenade i färre, men 

 då mera förlängda knippen. 



Hos Chcvtangiiim och Acrotylus utgöres det inre lagret i bålen af fina trådar, som hos Acro- 

 tylus (Tab. XXIX. fig. 3 — 5) äro ledade och genom anastomoser sammanbundne till en nätlik väf- 

 nad; hos Chcetangium äro de mycket tätare trådarne ytterst fina och så vidt jag kunnat se nästan 

 oarticulerade. Vid ett längdsnitt af en yngre del af Acrotylus (1. c. fig. 5) ser man nätets maskor 

 något sträckta i delens längdriktning; der trådarne närma sig ytan öfvergå de till det corticala lagrets 

 knippen af slutligen verticalt utgående perlbandslika trådar. Uti yngre delar äro det inre och yttre 

 lagrets trådar af ungefär samma tjocklek; i äldre delar svälla de verticala trådarnes nedre leder ut 

 till rundadt kantiga celler och bilda här ett särskildt intermediärt lager (jfr 1. c. fig. 3). Hos Glice- 

 tangium äro de intermediära cellerne knapt märkbart förändrade. 



På ställen, der cystocarpiet skall bildas, blifva de inre trådarne genom anastomoser och för- 

 greningar tätare, bildande likasom i det inre lagret upphängda nästen af hopgyttrade och i alla rikt- 

 ningar hvarandra korsande trådar. Till en början synas dessa nästen vara mera klotrunda och af ringa 

 omfång; men vidgande sig alltjemt utåt, sannolikt derigenom att de omgifvande trådarnes maskor genom 

 nya förgreningar blifva tätare, och nya delar af den omgifvande väfnaden sålunda alltjemt indragas 

 i det tillvexande fruktanlaget, blifva de slutligen äfven utvändigt synliga, i det äfven den yttre delen 

 af fröns sväller ut och utbildar sig, kring det fertila nästet, likasom till ett yttre pericarpium, hvars 

 öfversta hvälfning också slutligen genombrytes af ett tydligt carpostomium (Tab. XXIX. fig. 4). 

 Inom detta näste af tätt packade trådar utbildas samtidigt en inre hålighet, till en början liten, men 

 som småningom också vidgar sig i den mån det yttre fruktanlaget förstoras. Denna inre hålighet 

 upptages af det omgifvande lagrets inåt convergerande grenändar, som ombildas till gemmidii-trådar. 

 Till en början äro dessa korta och tätare stälda, så att de nästan utfylla hela den inre håligheten; 

 men i den mån det yttre lagret vidgas utåt, och den inre håligheten blir större, förlängas gemmidii- 

 trådarne och öfvergå likasom till från hvarandra skiljda och livar för sig förgrenade knippen. Man 

 urskiljer då cryptans inre vägg såsom ett på insidan nästan jemnt lager af concentriskt utlöpande 

 trådar, från hvilka här och livar nya spetsar synas skjuta fram, antagligen utgörande initialer till nya 

 knippen af gemmidii-trådar, som kanske skola ersätta de äldre i den mån dessas gemmidier afbör- 

 dats. I närheten af den yttre carpostomii-mynningen utgå ifrån cryptans innervägg längre trådar, 

 som förblifva sterila och bilda hos Acrotylus (1. c. fig. 4) likasom en särskild pensel af mjuka slipp- 

 riga trådar, som innanför det yttre carpostomiet omsluter utförskanalen för gemmidierne. Hos Chce- 

 tangium såg jag peristomial-trådarne (kanske ännu något yngre) styfvare, enkla och ledade. 



K. Vet. Ak. Handl. Bd. 15. N:o 6. 1° 



