138 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MOKPHOLOGI. 



Ifrån det stratum circumnucleare, som oingifver den inre håligheten, utgå gemmidii-trådarne, 

 som jag antagit efter olika ålder, än kortare och mera enkla, upptill klubbformigt utsvällda; än för- 

 längda, bildande mera förgrenade knippen af cylindriska ledade trådar, h vilka upptill utskjuta i tä- 

 tare korta grenar, inom hvilkas klubblikt utsvällda toppled ett gemmidium af liknande form kommer 

 till utveckling (Tab. XXIX. fig. 6). 



A£ven hos Gelidiacece är cystocarpiet genom fruktdelarnes egendomliga disposition så afvikande 

 från andra Florideers, att det i vanliga fall mycket lätt igenkännes. Cystocarpierne bestå nemligen 

 hos flertalet, och i fullt utbildadt tillstånd, af 2:ne midt emot hvarandra stälda frukter, hvilka åtskiljas 

 genom en nästan plan mellanvägg, som kunde sägas utgöra det fertila bottenplan, öfver hvilket peri- 

 carpierne, hvardera på sin paginalsida, höja sig (Tab. XXIX. fig. 7). Hos Pterocladia likasom saknas 

 den ena frukthalfvan, i det fruktens pericarpium endast synes svälla ut på den ena paginalsidan. På 

 pericarpiets öfre hvälfning förekommer ett mera otydligt carpostomium; men hela pericarpiet torde 

 slutligen affalla, lemnande efter sig en motsvarande fördjupning på de båda paginalsiclorne (stundom 

 med ett genomgående hål. 



Hos Pterocladia utgöres placentan af ett öfver fruktbottnen utbredt lager, ifrån hvars hela yta 

 gemmidii-trådarne synas utgå. Hos Gelidium synes detta lager motsvaras af det, de båda frukthalf- 

 vorne åtskiljande dissepimentet, ifrån hvars båda ytor gemmidii-trådarne radiera utåt eller uppåt mot 

 det öfver hvardera hvälfda pericarpiet. Hos former med bredare bål utgöres placentan jemväl af en 

 bredare vägg, som mot de båda eggarne förenas med pericarpiets sterila del, och följaktligen här 

 (mot eggarnej saknar de gemmidiibildande trådarne; hos former med trind bål får jemväl placentan 

 mera form af ett centralt knippe, ifrån hvilket gemmidii-trådarne radiera utåt. Hos yngre frukter, i 

 hvilka den ännu unga placentan endast är genom glesare trådar sammanbunden med pericarpii-väggen, 

 kan. det centrala placenta-knippet inom en nästan åt alla sidor utsvälld frukt lätt nog betraktas så- 

 som mera öfverensstämmande med Sphasrococcoideernes än med Gelidiaceernes vanliga bildning. I 

 den mån frukten blir äldre, förenas den centrala placentan åt 2:ne sidor fastare med pericarpii-väggen 

 och det vilseledande utseendet torde försvinna 1 ). 



Vill man göra sig fullt reda för fruktens bildning, så torde man böra jemföra den med de 

 yngsta delarne (grenspetsarne) af bålen. Gelidiaceerne torde nemligen höra till de Florideer, som i 

 äldre tillstånd få en helt annan structur än de hafva i sina yngsta delar. Och emedan frukterne ut- 

 bildas i ett relativt ungt parti — under spetsen af en pinna — så utgöra de ombildningar af den 

 yngre delens structur, och icke af den som förekommer i äldre delar af bålen. Emedan man lemnat 

 dessa förhållanden opåaktade, så torde både lemnade beskrifningar af den inre structuren och befintliga 

 analyser af frukten vara mer och mindre oriktiga. 



Gör jag ett longitudinell snitt genom den öfversta och yngsta delen af en pinna hos Gelidium 

 corneum, så finner jag här det inre lagret bestå af något glesare stälda, ledade, förgrenade och här 

 och hvar genom anastomoser sammanbundne trådar (Tab. XXIX. fig. 8). De inre fortlöpa i longi- 

 tudinel riktning jemte hvarandra och hafva mycket förlängda leder; derifrån utgående grenar böja 

 sig bågformigt utåt i de yngsta delarne, och blifva mera verticalt utgående i något äldre; dessa yttre 

 trådar hafva kortare led och tätare förgrening utåt, och bilda slutligen det corticala lagret i fröns. 

 De inre lederne i de verticala trådarne svälla småningom mera ut och bilda det subcorticala lagrets 

 större och mera rundade celler. Leder och celler i alla dessa yngre delar hafva inom sin yttre mem- 

 bran ett relativt stort och färgadt endochrom. Uti den yngsta och öfversta delen af fröns finnes 

 knapt någon antydan till de hyphalika trådar, som i hvarje nedre del af fröns upptaga nästan hela 

 dess inre, trängande sig in uti hvarje mellanrum, böjande sig förbi hvarandra och andra celler, samt 

 bilda i stammens inre och yttre delar en nästan compact massa af trådar, mellan hvilka de ursprung- 

 liga (i den yngre delen befintlige) knapt märkas — såsom utgörande i hvarje äldre del ett försvin- 



') Oaktadt Gelidium corneum är en mycket utbredd art, och förekommer i nästan alla samlingar under ett stort antal former, 

 torde den dock mera sällan än andra allmänna Florideer påträffas i frukt. Frukterne af olika former visa några olikheter, som 

 möjligen antyda olika arter. Hos de flata formerne torde dissepimentet sträcka sig emellan de båda eggarne och sålunda vara 

 parallelt med pinnse; men det kan måhända sättas i fråga om så alltid är förhållandet. Hos några äro frukterne mera ter- 

 minala, hos andra mindre. 



