KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 139 



nande fåtal. Dessa hyphalika trådar äro, så vidt jag sett, oarticulerade och utan grenar, men de äro 

 böjde i alla riktningar och jag har tillfälligtvis sett en sådan tråd bildande likasom en ögla med sina 

 sammanböjde ändar. Membranen i dessa hyphalika trådar synes mycket tjock och fast, ikring ett 

 inre mycket trångt rör; i tvärsnitt visa de en cirkelrund omkrets och ett något mörkare centrum, 

 motsvarande det inre röret. Stundom är detta sednare knapt märkbart. Tillsättes jod, så visa trå- 

 darne i den yngre grenspetsen sig mycket tydligt skiljda ifrån hypha-trådarne i den äldre. De förra 

 hafva ett tjockare, relativt mycket tydligt endochrom inom hvarje led (som gulnar vid tillsats af Chl.- 

 Z.-Jod och blir mera brunt eller blått hos äldre celler); de sednare förekomma hvita och oförän- 

 drade: är snittet något tjockare, så gulnar visserligen det hela, men möjligen derföre att sjelfva trå- 

 darne ligga inbäddade i något slem, som gulnar för jod. 



Huru hypha-trådarne uppstå torde hos Gelidiwn vara svårt att följa; antagligen äro de här, 

 likasom hos Stenocladia, delar af ett nedåtvexande system, som saknas i de yngsta delarne, men 

 mycket snart kommer till utveckling i de redan anlagda. 



Frukten, såsom bildad inom en relativt yngre del, består också af den yngre delens anato- 

 miska elementer, med en ringa, i äldre frukter något starkare tillblandning af hypha-trådar. På ett 

 lyckadt tunnt tvärsnitt (Tab. XXIX. fig. 7) af Gelidiwn comeum ser man pericarpiets yttre del så- 

 ledes bestå af det corticala lagrets korta, verticalt stälda, perlbandslika trådar; dessa begränsas in- 

 vändigt af ett tunnt lager af kantiga celler, sammanbundne med anastomoserande spetsar, motsvarande 

 i den vngre sterila delen de utåtböjda trådarnes nedre grenbildande leder, hvilka i frukten mera ut- 

 dragits i divergerande spetsar; likaledes har det i den unga sterila delen befintliga axiia trådknippet 

 af förorenade och anastomoserande trådar i frukten om bildats till det emellan de båda frukthalfvorne 

 förekommande dissepimentet; men trådarnes leder äro kortare och anastomoserne tätare. Dissepi- 

 mentet bildas sålunda af en nätformig väfnad, hvars yttersta förgreningar förlängas dels till lång- 

 sträckta articulerade sterila trådar, hvilka här och hvar sammanbinda dissepimentet med det öfver 

 hvardera frukthalfvan hvälfda pericarpiet, dels uppbära gemmidii-trådarne. Men man ser derjemte 

 (företrädesvis i äldre frukter) mellan fruktens öfrige celler inblandade genomskärningar af de hypha- 

 lika trådarne, som det förekommit mig, starkast utbildade på de sidor som motsvara kanterne af 

 fröns. De utmärka sig genom sin tjocka membran, omgifvande det mycket trånga inre röret. 



Emellan dissepimentet och det deröfver på de båda paginalsidorne hvälfda pericarpiet, skulle 

 finnas ett tomrum, om icke detta upptoges af gemmidii-trådarne. Ifrån dissepimentets hela yta, eller 

 om man så vill ifrån det subhymeniala lager, som bildar dissepimentet och utgör likasom den ge- 

 mensamma basen till hvardera frukten, utgå i vertical riktning emot pericarpiet ledade och mer eller 

 mindre greniga trådar, som i yngre frukter och måhända alltid hos några arter förblifva korta och 

 nästan jemnhöga, hos andra äro längre och mera knippevis höjande sig på några ställen: trådarnes 

 nedre del utgöres af flera eller färre cylindriska led (hos Suhria Tab. XXIX. fig. 9); upptill inne- 

 hålla de inom grenarnes klubblikt utsvällda toppled ett omvändt koniskt gemmidium. I den mån de 

 öfversta lederne afbörda sig sina gemmidier, torde nya grenar skjuta fram och inom sina utsvällande 

 toppled bilda nya gemmidier. Vid tillsats af jod blåna de mognande gemmidierne, under det de 

 nedre trådlederne blifva bruna. Likasom hos Chcetangiefä äro gemmidierne, relativt till många andra 

 Florideers, temligen små. De sterila trådarne, hvilka likasom kolonner synas uppbära pericarpiets 

 hvälfda tak, äro nedtill enkla ledade trådar, upptill äro de ofta delade i (2:ne) grenar, hvilka utgå 

 till olika delar af pericarpiet. Hos några — och kanske alltid i yngre pericarpier, der de synas kor- 

 tare och mera förgrenade — äro de talrikare än hos andra (jfr Harv. Phyc. austr. tab. 18 och 204). 



Genom gemmidii-trådarnes form och gemmidiernes utbildning endast i grenarnes toppled an- 

 sluta sig Gelidiaceerne närmast till Chcetangiece, ifrån hvilka de väl ock hufvudsakligen skilja sig 

 genom fruktdelarnes anordning — genom den olika placentationen. Man kunde kanske föreställa sig 

 att denna olikhet uppkommit derigenom att i stället för det subhymeniala lagret hos Gelidiaceerne 

 utsträckes endast öfver fruktbottnen, så utbredde det sig hos Chretangieerne jemväl öfver sidorne, 

 hvarigenom uppkomme den fruktdelarnes i öfrigt olika ställning, som förefinnes hos de båda grup- 

 perne. Men enligt den uppfattning, jag gjort mig öfver frukternes utbildning, torde en sådan före- 



