KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. ' BAND. 15. N:0 6. 147 



nom fortgående delning och de olika cellernes utskjutning i olika riktningar — de nyss antydda ag- 

 glomerationerne, om hvilkas betydelse såsom yngre nuclei man lättare torde kunna öfvertyga sig. I 

 den man nueleus blir äldre, torde de olika den ingående cellerne alltmera differentiera sig, de inre 

 till olika delar af placentan, de yttre till geinmidier. De sterila trådar, som närmast omgifva det be- 

 gynnande anlaget till nueleus, ser man redan tidigt böja sig bågformigt utåt, allt efter som nueleus 

 tilltager i storlek; och ju mera gemmidiernes moderceller radiera lika väl nedåt som på sidorne utåt, 

 trängas de involucrala grenarne nedåt och bilda likasom särskilda trådar, som stundom längre fortvexa 

 i en mot spongiolans flesta trådar motsatt riktning. 



Uti äldre spongiolre förändras trådarnes riktning än ytterligare, då både äldre nuclei väl suc- 

 cessivt försvinna, och nya tillkomma. Stundom har jag sett flera nuclei närmade tätt intill hvar- 

 audra; stundom synas här och livar förekommande sterila trådar fortlöpa längre i transversel riktning 

 under flera intill hvarandra närmade nuclei. Så vidt jag kunnat se hafva dessa transversela trådar 

 samma struetur som de i radiens riktning utgående. 



Ar den tydning riktig, som här blifvit lemnad öfver spongiolans successiva bildning af sär- 

 skilda eruptiva knippen, uti eller inom hvilka nuclei komma till utveckling, och spongiolan således 

 icke utgöres af en omedelbar fortsättning af det corticala lagret i fröns, så synes mig det anomala i 

 fruktbildningen hos Polyides till en icke obetydlig del hafva blifvit förklarad. Likasom hos Örypio- 

 nemia och Thamnoclonium frukterne framkomma i särskilda nybildade blad, så förekomma de hos 

 Polyides i en nybildad del (det eruptiva knippet) och i denna nya del äro de anordnade på ett sätt 

 scm synes motsvara det hos Nemalion eller Nemastoma m. fl. förekommande. 



18. Lomentaria, som genom sin struetur nära öfverensstäminer med Champia, har ett derifrån 

 mycket afvikande cystocarpium; och den inre strueturen af frukten är icke heller så öfverensstäm- 

 mande med andra gruppers, att man med säkerhet kan antaga en närmare slägtskap med någon af 

 dessa. Det kan således med fog sägas, att bland de mera kända Florideerne det torde gifvas få släg- 

 ten, om hvars plats i systemet man har skäl att vara mera tveksam. För mig har det synts som 

 skulle strueturen af nueleus snarast antyda någon slägtskap med Polyides, som i alla andra afseenden 

 synes mycket afvikande. 



Det mognande cystocarpiet bildar hos Lomentaria en yttre, vanligen klotrund frukt, på hvars 

 nästan pellucida pericarpium något carpostomium knapt är synbart. Nueleus utgöres af tätt packade 

 och genom trycket mot hvarandra något kantiga, relativt stora geinmidier (Tab. XXXII. fig. 11), 

 hvilka synas radiera från något inre centrum, nästan lika åt alla håll. Lyckas man få ett centralt 

 snitt, eller man genom sakta tryck under täckglaset lyckas skilja gemmidierne ifrån hvarandra, så 

 visa de en nästan omvändt-conisk form, och deras ställning tyckes ofta då antyda att de med sina 

 spetsiga ändar varit fastade vid flera, något skiljda utgångspunkter. På exemplar, som varit torkade, 

 ser man knapt något yttre, de särskilda gemmidierne omslutande periderma. Hela nueleus synes 

 sammanhållas af concentriskt ikring den utlöpande trådar, hvilka sins emellan förenas genom anasto- 

 moser till ett nätlikt lager med tunna långsträckta maskor. Utanför detta finnes det egentliga peri- 

 carpiet, bestående af små, mera rundade celler, ordnade i concentriska lager, de inre mera sträckta i 

 riktningen af tangenten, de yttre utgående verticalt ifrån de inre. Utanför pericarpii-cellerne synes 

 ett tjockare lager af genomskinlig gelatina, motsvarande den allmänna cuticula som omkläder hela 

 bålen, men i frukten tjockare och tydligare framträdande; innanför detta cuticula-lager ser man peri- 

 carpii-cellernes väggar, hvar för sig utåt begränsade. 



Uppsöker man en ung frukt i det stadium, då pericarpiet först börjar höja sig öfver ytan 

 af modergrenen, så finner man både yttre och inre delar betydligt afvikande. Ett sådant peri- 

 carpium, sedt ofvanifrån, har en icke ringa likhet med ett motsvarande ungt pericarpium af en 

 Polysiphonia. Ifrån en bredare och cellulös bas utgå inom den omgifvande gelatinan — korta 

 articulerade trådar, convergerande mot spetsen, lemnande här en fri punkt, motsvarande en carpo- 

 stomii-mynning (Tab. XXXII. fig. 15). Cellerne som bilda dessa trådar äro fylda med ett endo- 

 chrom af samma ljusa (svagt rosenröda) färg, som andra cortical-celler i mycket unga delar af 

 fröns. Lyckas man få ett genomsnitt af en sådan frukt, så synes dess inre upptaget af små rundade 



