148 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



celler, som äro stäkle, de inre i mera concentriska rader, de yttersta något mera riktade utåt. Har 

 snittet gått verticalt genom fruktens centrala del, så ser man de concentriska raderne utlöpa mot den 

 öfversta delen — det anlagda carpostomiet. Observerar man nogare de ännu späda cellerne i de 

 concentriska lagren, så ser man deras ljusa endochrom utdraget i spetsar, antydande sammanbind- 

 ningar med tillgränsande cellers endochrom-partier (genom utdragna tilpfelgångar). Uti den inre 

 och nedre delen af frukten äro cellerne väl af samma form, men något större och skiljda genom sitt 

 kanske något slemmigare endochrom af en grå-gul färg, som vid tillsats af jod blir nästan guld-gul 

 och klar. Äfven dessa celler förenas genom tydligare anastomoser (1. c. fig. 14). Uti det yngsta 

 stadium jag sett (Tab. XXXII. fig. 12) funnos flera sådane celler skiljda ifrån hvarandra och 

 en något större, mera central, som jag trodde mig kunna antaga uppkommen genom flera förut- 

 varandes sammansmältning. I det de större anastomoserande cellernes tiipfelgångar vidgas, samman- 

 smälta antagligen endochrompartierne af allt flera sådane celler till en större placenta-cell, så att i 

 något sednare stadier (Tab. XXXII. fig. 13 och 14) såg jag placentan bildad af dels en större, nedre 

 och mera central stam, dels ofvan- och utanför denna flera mindre celler, hvilka med den förra voro 

 genom anastomoser förenade. Flera af dessa celler persistera måhända längre tid, och bilda kanske 

 stundom ett par, stundom ett enda centrum för gemmidiernes moderceller. I det de sammanbundne 

 cellerne lemna i sina hopade endochrom-massor det nödiga materialet för gemmidii-bildningen, synas 

 de sjelfva successivt försvinna, så att man i den mogna frukten ofta knapt ser något spår af den före- 

 gående placentar-adparaten (Tab. XXXII. fig. 11). 



Uti det yngsta tillstånd jag sett gemmidiernes moderceller, syntes de mig i afseende på be- 

 skaffenhet och innehåll närmast motsvara den inre nätlika väfnadens ljusare färgade celler; men 

 fastän synbarligen mycket späda och omslutna af en mycket tunn membran, voro de redan betydligt 

 större, och så vidt jag kunde se utåt begränsade af fria tillrundade ändar (jfr Tab. XXXII. fig. 12 

 — 14). Har jag i detta afseende sett rätt, så torde man äfven häri kunna finna en anledning att antaga 

 Lomentaria genom sin fruktbildning närmast öfverensstämma med Corynospermeernes öfriga grupper. 

 19 — 21. Hos Rhodomelew, Florideernes både formrikaste och kanske äfven naturligaste grupp, 

 förekommer kapselfrukten under den oftast egendomliga yttre form, som man i den beskrifvande al- 

 gologien betecknat med Keramidium. Den har nemligen en mer eller mindre urnlik form, oftast 

 kort och nästan äggrund, stundom mera tydligt upptill utdragen till en hals, mera sällan nästan klot- 

 rund. Aldrig nedsänkt i fröns, sitter den yttre frukten ofta något snedt uppstigande från en kortare 

 stjelk, med den öfre afsmalnande ändan, inom hvilken carpostomiet mynnar ut, uppåt- eller utåtvänd. 

 Nedtill, vid den något sneda basen, synes ofta likasom en yttre sporre på utsidan af pericarpiet, mot- 

 svarande den yttersta, abortierande ändan af den gren, som bär frukten. 



Från utsidan synes pericarpiet ofta sammansatt af rundadt kantiga celler, som radvis uppstiga 

 ifrån fruktens bas, convergerande mot spetsen. Då cellerne i de olika raderne ofta äro lika långa, 

 bilda de — likasom siphonerne i bålen — transversela zoner, och den öfversta zonen omsluter car- 

 postoiniets mynning (Polysiphonia-arter). Hos Lenormandia linearis (Harv. Phyc. austr. tab. GVIII) 

 som har flata, med en tydlig medelnerv försedda blad, kan man i den yngre frukten, motsvarande 

 ett ombildadt blad, länge urskilja både de polygonala celler som tillhöra bladets lamina och de mera 

 långsträckta, i ett par rader stälda, som motsvara medelnerven (Tab. XXXIII. fig. 18). Hos Dasya 

 elegans, som i bålen har ett starkt utbildadt cortical-lager af mera långsträckta, nästan trådfina celler, 

 blir pericarpiets ytterlager jemväl sammansatt af liknande celler (Kutz. Phyc. tab 51. II. fig. 5 & 6). 

 Hos många (Polysiphonia-, Dasya-arter o. s. v.) torde det vara en vanlig, med den acropetalt 

 sig utvecklande vexten framkommande gren, som ombildas till frukt. Hos andra framkommer den 

 såsom ett från den något äldre vexten prolifierande blad (Lenormandia Harv. Phyc. austr. tab. 235), 

 eller såsom ett från kant eller medelnerv adventivt utskjutande utskott (Vidalia). Hos Claudea, der 



') Uti sin afhandling öfver utvecklingen af cystocarpiet hos Florideerne har Dr. Janczewski äfven lemuat en redogörelse för frukt- 

 utvecklingen hos Lomentaria ("Chylocladia Kaliformis" l. c. pag. 133. pl. 5. fig. 9—13). Redan en jemförelse af de figurer 

 som lemnas öfver den mogna frukten (fig. 12 — 13) motsvara icke synnerligen väl förut deröfver gifna analyser, icke heller har 

 det lyckats mig att se hvarken structuren af den mogna frukten eller utvecklingen af frukten ske på ett sätt som motsvarar 

 den deröfver lemnade beskrifningen. 



