KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 181 



trådar, hvilkas yttre leder ombildats till nucleoli. I den fullt mogna frukten synas nucleoli mera 

 sammansmälta, och de nedre sterila lederne torde blifva mindre synliga. 



Fig. 4. Några af det corticala ocli subcorticala lagrets celler starkare förstorade; i yngre tillstånd äro inre 

 och yttre celler mera jemristora och ligga tätare intill hvarandra, men endochromerne från olika 

 celler förenade med hvarandra genom tiipfelgångar; i det de inre cellerne svälla mera ut, trängas 

 väl de rundade cellerne mera i sär, och tiipfelgångarne torde dervid utdragas till rör, som ännu 

 sammanbinda de ifrån hvarandra dragne cellerne. Vid den inre mynningen af tiipfelrören såg jag 

 rumlade klumpar, som antagligen utgöra rester af de till tiipfelrören utlöpande, vanligen tråd- 

 formiga delarne af plasman, hvilka måhända vid cellernes starka förstoring blifvit afslitna. 



Fig. 5. Fragment af ett tunnt genomsnitt, från ett mycket ungt fruktanlag. Snittet har blottat några 

 större, genom utdragna spetsar förenade och med ett rikare endochrom försedda celler, hvilka i 

 ett tunnt och glesare lager utbreda sig öfver det unga cystocarpiets bottenplan. Ifrån midten 

 synas några af dessa celler taga en riktning uppåt och uti olika förgreningar uppbära moderceller 

 till olika nucleoli. Den öfver bottnen utbredda delen torde sednare öfvergå till det subhymeniala 

 lager, hvarpå nucleus hvilar; och de uppåt sig förgrenande trådarne bilda de placentariska stam- 

 mar, som bära de mognande loberne. Ifrån andra delar af det öfver fruktbottnen utbredda lagret 

 syntes utgå finare trådar, hvilkas leder jemväl syntes nätformigt sammanbundne. I det dessa vid 

 fruktens vidare utsvällning allt mera förlängas, torde de bilda det transitoriska lager, hvaraf man 

 endast ser rester vid de inre väggarne af den mera mogna frukten (i fig. 3). 



Tub. XXI. RHIZOPHYLLEiE. 



Fig. 1—8. Oclitodes flliformis. 



Fig. 



1 



Fig. 



2 



Fig. 



3 



Fig. 



4 



Vexten i naturlig storlek. 



Del af en öfre gren, svagt förstorad. 



Tvärsnitt af en yngre gren; i midten synes den axila tråd, som genomlöper yngre delar och der 



uppbär de verticalt utgående trådar, hvilka här bilda det yttre lagret. 



Del af ett sådant genomsnitt af en något äldre gren. De verticala trådarnes inre leder hafva svällt 



betydligt ut och bilda nu större rundadt kantiga celler, som tydligt skilja sig ifrån det corticala 



lagrets trådar. 



Fig. 5. Genomsnitt af nedre delen af en gren, der förändriugarne äro tydligare genomförde; cortical-lagret 

 består af kortare trådar; den ursprungliga axila cellraden är knapt urskiljbar; uti den mycket ge- 

 latinösa bålen synas alla de inre cellernes ombildniug vara ett medel att åt den gifva mera sam- 

 manhållning och styrka. 



Fig. 6. Gren med cystocarpier i olika stadier af utveckling, svagare förstorad. Frukterne utskjuta lateralt 

 ifrån grenarnes sidor, ofta flera tätt intill hvarandra, såsom små uematheciösa utvexter; i det dessa 

 hvar för sig förstoras sammansmälta ofta flera, och frukten får sålunda utseendet att utgöras af 

 flera lober. I den mån frukten blir äldre, skiljer sig pericarpiet, såsom en ljusare kant utikring 

 en inre mörkare nucleus. 



Fig. 7. Tvärsnitt af en gren med derifrån utskjutande frukt. Uti den sterila hälften af grenen igenkänner 

 man samma structur som i den yngre sterila grenen (fig. 3); den andra fertila hälftens trådar 

 hafva efter en stark tillvext ombildats till frukt. Emellan den sterila och fertila hälften igenfinnes 

 ännu genomsnittet af den axila tråden. Uti den genomskurna frukten kan man urskilja delar af 

 3:ne sammansmältande frukter; der de närmat sig hvarandra är pericarpii-väggens radierande trådar 

 (vid x) starkare utvecklade; vid y äro delar af sidofrukterne genom snittet bortskurne. Afven 

 den medlersta helt genomskurna frukten är sammansatt af flera särskilda fertila lober, mellan 

 hvilka sterila trådar utlöpa i radiens riktning. I det dessa sterila trådar ofvanom nuclei starkare 

 förgrenas och grenarne böja sig bågformigt convergerande mot hvarandra, synas de bilda och upp- 

 bära pericarpiets hvälfda tak. Något carpostomium synes icke förekomma, och torde knappast be- 

 höfvas för att lemna utgång åt gemmidierne genom det slemmiga pericarpiets löst hopfogade väf- 

 nad. Sjelfve nuclei äro relativt mycket stora och synas bestå af en oräknelig mängd till utseendet 

 oordnade gemmidier, hvilka ligga sammanbäddade uti och omgifna af ett slemmigt hylle. Hvarje 

 nucleus synes uppbäras af några starkare trådstammar. 



Fig. 8. a. Del af en mycket ung frukt. Nedtill synes en bit af en fertil trådstam i längd-dircction; de 

 närmast derintill belägna cellerne (vid v) syntes på väg att öfvergå till något slags placentariska 

 celler, med utdragna spetsar sins emellan sammanbundne, och innehållande ett grå-gult endochrom 

 — möjligen sednare utgörande placentariska stammar inom nucleus. Från dessa anastomoserande 

 celler utgå mindre trådknippen, bestående i detta stadium dels af sterila trådar (vid x), som upp- 



