L 



4. 



Fig. 



1. 



Fig. 



2. 



Fig 



3. 



188 J. G. AGAKDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



Tab. XXVII. DELESSERIE^E. 



Fig. l — 4. Nitopliyllum litteratum. 



Vexten i naturlig storlek; den nedre delen genomkorsas af starka, nätlikt förenade nervstammar; 

 upptill äro dessa tunnare och likasom försvinnande i det inre. 



Nedre delen af en lacinia, med utbildade rundade sori, sammanförde till rader mellan nervstam- 

 marnes långsträckta maskor — svagt förstorad. 



Genomsnitt af den fertila bladftiken; bladets kanten närmaste celler äro sträckta i vertical riktning 

 mot bladytorne; de inre äro hvardera delade i 2:ne (mindre regelbundet än vanligt), som nu i sin 

 längdriktning snarare äro parallela med paginalsidorne. Der snittet genomgår en sorus ser man 

 bladet betydligt vidgadt i tjocklek; hvardera paginalsidan har sina splucrosporer, som sins emellan 

 åtskiljas af ett glest knippe mycket tunnare celler; och enahanda celler åtskilja de båda paginal- 

 sidornes sori. Utåt mot den sterila bladkanten synas några af dessa celler inträngda mellan de 2 

 rader af större celler, som här sammansätta laminan. Alla dessa finare, nästan trådlika celler torde 

 utgöras af interstitial-celler. 

 Fig. 4. Genomsnitt af en ännu steril del af bladet. Mellan de 2:ne rader af större aflånga celler, som 

 mot paginalsidorne utgöra de yttersta cellraderne, synas intercellular-gängar, hvilka sammanbindas 

 genom utdragna spetsar, och seduare torde öfvergå till de på andra ställen förekommande inter- 

 stitial-cellerne. 



Fig. 5 — 7. Nitophyllum venosum. 



Fig. 5. Genomsnitt af en äldre bladflik; cellerne närmast kanten äro ordnade i rader, som gä verticalt 

 emot bladytorne. Uti de inåt följande äro de verticala raderne sneda och mera otydliga. 



Fig. 6. Genomsnitt af cystocarpiet, svagare föistoradt. Den ena paginalsidan är föga förändrad; den öfre 

 ombildad till ett öfver fruktens inre hvälfdt tak, som upptill öppnas uti ett tydligt carpostomium. 

 Ofver fruktbottneu utbreder sig den stora greniga placentan, som med några nedåt gående grenar 

 sammanbindes med ett i bottnen insänkt subhymenialt lager; under det andra uppåtgående grenar 

 fortsättas af de gemmidii-bildande trådarne, hvilkas öfversta led successivt utbilda de mognande 

 gemmidierne; de flesta af dessa både här lossnat ifrån de genererande trådarne. 



Fig. 7. Placentan (p) med tillhörande delar tydligare framstäld; den utgöres af en större sammanhängande 

 massa, hvilken icke synes omgifven af någon yttre membran; dess nedåt utgående trådlika förgre- 

 ningar sammanhänga tydligen med motsvarande endochrom-partier i det underliggande subhyine- 

 niala lagrets celler, hvilka i sin ordning genom vidgade tiipfelrör äro förenade med det dem när- 

 mast underliggande cell-lagrets endochromer. Uppåt synes ett knippe gemmidii-trådar utgå; äfven 

 i dessa synas de nedre ledernes endochromer sammanflyta. Det öfversta ledet omsluter ett nära 

 moget gemmidium (g). 



Fig. 8 — 12. Nitophyllum denticulatum. 



Fig. 8. Det mycket unga pericarpiet sedt ofvanifrån, ännu blott svagt höjande sig öfver ytan. De coniskt 

 utdragna, i en krets stälda cellerne lemna i inidten ett mellanrum, som torde motsvara den blif- 

 vande carpostomii-mynuingen. Under de yttre pericarpii cellerne blefvo 3:ne aflånga mörkare celler 

 vid olika inställning synliga, hvilka torde varit ur-moderceller till placentan. 



Fig. 9. Genomsnitt af ett ännu ungt cystocarpiuni; öfver bottenplanet har dess innersta lager svällt ut till 

 en rad (till ett plan) af runda celler, som märkbart skilja sig ifrån de andra lagren; endochromet 

 i dessa celler är rikligare, och medelst tiipfelrör förenas olika cellers endochromer. Genom utsväll- 

 ningen tyckas de centrala cellerne skjutas uppåt och bilda möjligen de första anlagen till placentan. 

 Membranerne kring dessa celler synas tunna och genomskinliga, likasom de voro stadde i upplös- 

 ning, och kring en af de medlersta syntes membranen redan saknas. 



Fig. 10. Några af de uppskjutne cellerne, sedda ofvanifrån; dessas sammansmältande endochrom-partier torde 

 ombildas till den stora öfver bottenplanet utbredda placentan. 



Fig. 11. Mycket ungt knippe af gemmidii-trådar. 



Fig. 12. Öfre delen af ett par gemmidii-trådar. Ifrån den ena, blåslikt uttänjda toppcellen, synes ett gem- 

 midium hålla på att tränga ut genom den vidgade membranen. I några af de nedre cellerne 

 synes endochromet deladt, sannolikt för att sednare skjuta ut som särskilda toppceller. 



Fig. 13. Nitophyllum Gunnianum. 



Genomsnitt af en äldre lacinias yttre del. 



