63 



væsenlligen have samme Charakteer, saa vil man dog ved en 

 noiagtigere Sammenligning finde, at alle de storre naturlige Flo- 

 rer deels have sine ejendommelige Slægter, ja undertiden Under- 

 familier, deels visse Slægter, som der optræde med et overveiende 

 Antal Arter og deels visse Arter, som ved Individernes Mængde 

 s-pille en vigtig Rolle. De slyngende Mendoncier ere saaledes 

 charakteristiske for Sydamerika, men mangle ganske i Mexico; 

 kun en enkelt Art overskrider Landtangen ved Panama , men 

 gaaer ikke over Yulkankjæden , som i Costa-Rica gjennemskjærer 

 Landet fra Vest til Ost og liig en hoi naturlig Skillevæg danner 

 en skarp Grændse for mange Planters Udbredning. Aphelan- 

 dreerne ere baade med Hensyn til Arternes og Slægternes Mængde 

 meget talrigere i Sydamerika; og Ebermaiera, Lophostachys, 

 Schaueria og Leptostachya optræde i Brasilien i et stort Antal 

 Arter, medens de enten ganske mangle eller kun have en enkelt 

 Repræsentant i den nordlige Hemisphære. Homotropium, Sta- 

 chyacanthus, Siphonacanthus, Stephanophysum, Ancylogyne, Gei- 

 someria, Lagochilium, Strobilorachis, Spirostigma, Stenostephanus, 

 Sebastiano-Schaueria, Harpochilus, Amphiscopia, Herpetacanthus, 

 Simonisia, Penstemonacanthus tilhore udelukkende Sydamerika*). 

 Antillernes Flora er fattig paa Arter af denne Familie, men 

 mangler ikke charakteristiske Former. Anihacanthus tilhorer 

 saaledes næsten udelukkende denne Flora og er meget frem- 

 herskende baade ved Arternes og Individernes Mængde. Det er 



*) Acanthaccerne ere i Brasilien fordeelte paa folgende Maade mellem de 

 forskjellige Underfamilier: 



Thunbergieæ .... 12 spec. 



Nelsonieæ 15 — 



Hygrophileæ 9 — 



Ruellieæ 106 — 



Barlerieæ 15 — 



Aphelandreæ .... 41 

 Gendaiusseæ .... 160 — 



Eranthemeæ 11 — 



Dicliptereæ 5 — 



374 spec. 



