IjIM-IiAF. 



147 



Hg yta. Dessas öfversta hinna (membrana 

 disci) blir ibland svart. Lafven har föga mar- 

 kelig lukt eller smak: då den tuggas blir den 

 ej gelatinös, och den kan således som föd- 

 ämne väl njutas, ibland hvilka den förtjenar 

 ett utmärkt rum. 



Fig. A. och B. förestalla Limlafven i sin 

 början, då inga skålar synas derpå. Fig. G. 

 visar dess vanliga vext, med fröskålar oitast 

 af blekgul färg, urhålkade, omsider platta, 

 och slutligen kullriga och ojemna: och hafva 

 de en kort fruktstängel (Podetium) vid bålen. 

 Fig. D. en urgammal laf med större och bre- 

 dare fröskålar. Dess blad äro då mycket styf- 

 va och hårda. Fig. E. har Prof. Acharius 

 gjort till ett eget species, under namn af Lich. 

 fastigiatus (Klubb-laf), hvarom kan läsas dess 

 afhandling i Kongl. Vett. Akad. Handl. 1797. 

 Jag har alltid ansett den som en blott art- 

 förändring (variation), och finner den till sitt 

 förhållande, i anledning af analysen, vara li- 

 ka med Limlafven; så att den kan nyttjas i 

 allt lika med densamma. Fig. F. visar den 

 sednare såsom helt ung. Lafvarnas ombyiliga 

 sätt att formera sin vext har gjort mycken 

 villervalla, och kanske öfverlastat Systemet 

 med många species, som troligen knnna re- 

 duceras? Fig. a. en förstorad skål i torrt till- 

 stånd, tvert och lodrätt genomskuren i sin me- 

 delpunkt tillika med fruktstängeln: betäckt 



ii t 



