ISLÅNDS-LAF. 



221 



han ätit denna laf med större sällskap i sitt 

 hus flera gånger, och att han, liksom de an- 

 dra, funnit åen smaklig. Han kokade lafven, 

 som afsilad lades på fat, och åts med olja el- 

 ler smör. Ä[ven lat han stufva den med man- 

 del, citronskal och socker, hvaraf den fick 

 en god smak. Han beskrifver den som en 

 fin legume, som löses i munnen under tug- 

 gandet, utan att hafva något segt, hårdt eller 

 trädaktigt *). Jag har ock gjort en anrätt- 

 ning deraf, som smakade ratt väl, och hvil- 

 ken troligen skall vara rätt mycket födande. 

 Jag lät koka § gg laf med i| qvintin pott- 

 aska, afhällde detta vattnet och afsköljde ko- 

 kade lafven en gång i kokhett vatten, hvar- 

 efter den lades på fat, och åts med en sauee 

 af egggula, grädda, socker, litet h vetemjöl 

 och helt litet kardemumma. Han var så lös, 

 att han smälte i munnen, och besvärade på 

 intet sätt magen efteråt. De mest kräsliga 

 skola säkert finna denna rätt mycket ätelig, 

 och ingen krydda sätter mera värde derpå, 

 än dess välgörande nytta. En sådan anrätt- 

 ning bör upptagas ibland det helsosammaste 

 som kan bjudas svaga reconvaiescenter, och 



*) vSe Annales de chemie N:o 170, sid. 197 för 1806; 

 hvarest han slutar sin berättelse med följande tan- 

 ka : la nature ne pouvait rien faire de plus propre 

 a la nourriture, que ee végétal. (Naturen kunde 

 ej skapa tjeniigare för födan än denna vtxtj, 



