DM 



527 



24. ®ii!b *läf. 



Liclien conspersus. Erhart. 

 Parmelia conspersci. Jch ar. Lich.univ, 

 Kongt Fett. Jkacl. Handl. 1791. 



Ibland äkta färgstofter förtjenar denna ett ut- 

 märkt rum. Den vexer på stenar och berg till 

 ymnighet i flera Rikets provinser, och torde 

 kunna samlas till flera hundrade skeppund 

 årligen. Den blef icke åtskild ifrån färglafven 

 (L. saxatilis) af i>. Linné: har ock sedermera 

 blifvit mest förblandad med vinterlafven (L. 

 centrifugus) af de flesta utländska Auktorer, 

 liksom älven af mig på anförda ställe. Den 

 berömvärde Botanisten Erhart fann åtskill- 

 naden först och gaf den det namn som åen 

 alltsedan fått behålla. Vinterlafvens sätt att 

 vexa är olika med dennas, då den skiljer sig 

 från medelpunkten, har olika flikar och är 

 mera siat och hvit på undra sidan: hvaremot 

 strölafven är mera ihoppackad, har sina frö- 

 skålar merendels i midten, och är mörk med 

 svarta trådar på undra sidan. Strölafvens e- 

 genskap att snart gifva sin färg åt varmt vat- 

 ten ger säkraste bevis på åtskillnaden, och är 

 ett godt prof derpå. Jag har funnit en artför- 

 ändring deraf, hvilken har längre flikar, vexer 



