377 



ud af min vei, og boer næsten ved Verdens ende mod Polen, 

 saa har ieg fast afladt fra ald litterarisk Correspondence. 



Det eneste ieg beklager er, at m*an omsider kan og skal 

 overleve sig selv — saaledes kiente Newton til sist ei sin 

 egen Regning — De 60 ere Menniskets egentlige destination, 

 der ved er ieg nu, og ønskede ei synderlig videre, om Guderne 

 det saa ville lave, thi ungdommen er vaker, mandommen be- 

 hagelig, men alderdommen kun til besvær for os selv og 

 Andre — Det gaaer med Videnskabene , thi aldeles kan dog 

 ei endnu glemme dem, som med Moden og Smagen, De for- 

 andres immer. For 30 Aar siden var Nat. Hist. de Lærdes 

 almindelige yndling, man drev det da noget for vidt med 

 Nomenclatur, og Smagen tabte sig. En Priestleys, i begyn- 

 delsen ganske enfoldige experimenter, have giort nye Epoche 

 i den fysiske Kemie, og, skiønt man nu secificerer luften alt 

 for meget, thi dens Syre er dog kun en meget gammel Ting 

 døbt paa nye, saa har dog alt dette givet anledning til op- 

 dagelser, der ere baade vigtige og mærkværdige, hvilket La- 

 voisier nylig har viist. Efter Skotlænderne har og eders 

 Wilcke giort vakre opdagelser om Ildens væsen. Vandets 

 egenskab burde for længst have lært os noget videre, men 

 kunskabernes Fremme haver sin egen Gang, og nu først kan 

 vi vente store Skrit — 



leg begynte og engang at ville være Skribent i nat hist. 

 som da var mit kald], men skiebnen forte mig i en anden 

 vei, ieg maatte forlade havet og tage fat paa Bergene nu 

 seer ieg at Blocb i Berlin optager arbeidet med Fiskene. 

 Ved de 2 første hefter havde ieg selv opsigt men de toe 

 siste ere i min Fravære saaledes af Maleren forhudlede at 

 de tiene til slet intet. 40 Teigninger ere saaledes taliter 

 qvaliter udgivne og 60 har ieg endnu tilbage for min egen 

 fornøielse og Penge — Maaskee ieg dog paa Forlangende 

 sænder dem til Berlin, at bruges af D. Blok thi siden ieg 

 maatte forlade kiøbhv. er ald leilighed for mig, til at giøre 

 noget videre i den sag, betagen. Af mine Upsala Venner og 

 bekiente leve nu vel ingen uden den værdige Wallerius, hvis 

 bog om Verld. Dan. ieg nylig ei uden fornøielse har læst — 



