501 



Rdlr. D. Cour. af missions cassen og meer skal ikke være 

 lovet ham. Af den nye Mantissa H. Edinger og Tieslev har 

 medbragt seer jeg mange nye prøver paa hans flittige Op- 

 dagelser. Jeg reiser nu med det første til Norge igjen, méh 

 skal efterlade mig et brev til Hr. Konig angaaende at blive 

 medlem af vort trondh. Selskab. Naar Hr. Archiatern skriver 

 ham til, kunde det ikke skade, om De formanede ham til at 

 holde Venskab med Missionairerne i Tranquebar, saa vidt 

 muligt var, thi der kommer fra dem idelige Klager over ham 

 til det Kongel. Missionscollegium, da han er Missionsphysicus. 

 Jeg kjender ham ikke af person, men Hr. Prof. Fabricius, 

 som jeg nok kan lide paa, beretter mig, at hans gemyts- 

 character ikke skal være den beste. De Herrer Missionærer 

 bruge maaskee og for stor myndighed og ere for skarpe Cen- 

 sores. Der skal være fejl paa begge sider. Norskt univer- 

 sitet faaer vi neppe, ihvormeget jeg end har arbeidet derpaa. 

 Hvorvidt de vil følge min plan, jeg var nedkaldet for at 

 gjøre, til en bedre indretning for Khs universitet, veed jeg 

 ikke. De fleeste professorer see nok helst, at det bliver ved 

 det Gamle. Førend ministerii Forandring d. 17de Jan. gik 

 for sig, vilde man havet mig til vice-cancellarius, præses 

 consistorii, der skulde giøre alle forestillinger angaaende uni- 

 versitetet umiddelbar til Kongen og Cabinettet, samt prof. 

 theol. primarius. Men jeg nølede med flid, da jeg nok ind- 

 saae, at den ulykkel. Struensees Regjeringstid umuelig længe 

 kunde vare, da han var i den højeste grad forvoven, despo- 

 tisk, vellystig og tradde alle gode sæder under fødderne og 

 der vist var bleven rebellion af, dersom ikke Gud hafde paa 

 en bedre maade skilt os fra ham og Gr. Brandt og sat 

 Kongen i Sikkerhed for dem og deres complot. Jeg har nu 

 slet ingen lyst til at blive i Kh. og, ihuorvel jeg har her 

 mange venner, saa seer dog mange det ret gierne, at jeg 

 reyser til Norge igjen. I mine indkomster vandt jeg ikke, 

 men tabede snarere, ved at blive her. Jeg nyder dog den 

 satisfaction, at publicum indseer, jeg har ført mig op i de 

 critiske Tider som en retskaffen mand, saa at end og Pro- 

 fessorerne ere (næsten alle) fornøyede med min Opførsel. 



