44 



ude af Stand til at hæfte sig til faste Gjenstande. Efter Bag- 

 endens Form at dømme kunne vi kun antage, at det lever ned- 

 stukket eller nedplantet i en blød, af fine og bevægelige Partik- 

 ler bestaaende Havbund. Med Hensyn til dets Befæstelsesmaade 

 har det altsaa, som det synes, sine fuldkomne Analoga blandt 

 de coloniedannende Koraldyr i Slægterne Pennatula og Veretillum 

 og blandt de eenlige Koraldyr i Slægterne : Sphenotrochus og 

 beslægtede Former, hvilke dog alle ere indvendig understøttede 

 af et Kalkskelet; men saa fuldkomne Analogier ville vi neppe 

 kunne paavise hos de Koraldyr, der mangle dette Skelet og alt- 

 saa henregnes til de egentlige Actinier, om vi end have fundet 

 høist karakteristiske Overgange dertil hos en Række Slægter, der 

 ikke paa sædvanlig Actiniavis hæfte sig til faste Flader, nemlig hos 

 Minyas, Edioardsia, Ilyanthis, Peachia, Moschata og Cerianthus. 

 Den første af disse Slægter kan ved Kroppens Sammentræknin- 

 ger og Udvidninger svømme omkring; ved næsten lignende Be- 

 vægelser kryber Edwardsien med Lethed omkring i Dyndet og 

 gjennemroder dette, og Ilyanthus synes væsentligen at leve paa 

 samme Maade. Slægterne Peachia, Moschata og Cerianthus ere 

 mere adstadige og synes oftest at blive omtrent paa samme 

 Sted , om end Moschata skal være fundet fri i Vandet i svøm- 

 mende Bevægelse.*) Peachia angives at staae opret i en løsere 

 og finere Sandmasse imellem større Stene og Klippeblokke, men 



*) Jules Holmes anfører i sin Afhandling' om Cerianthus (Ann. des scienc. 

 naturell. 1854. Tom. I. p. 386), med hvilken Slægten Moschata sam- 

 menstilles, at denne Moschatas egne Bevægelsesmaade „vient expliquer 

 et confirmer nne des assertions oVAristote, que les naturalistes modernes 

 avaient tres mal interprétée" ; derved sigter han til Aristoteles 1. Bog. 

 1. Cap. 8, hvor det hedder: „nogle Dyr ere baade fastvoxne og fri- 

 bevægelige, saaledes som en vis Slags af de saasaldte Akalepher; af 

 disse løsne nogle sig om Natten og søge Fode." Men at dette Træk 

 helt og holdent passer paa de almindelige Actinier, hvilke Aristoteles 

 ogsaa paa alle andre Steder mener ved sine Acalepher, maa være en- 

 hver Naturforsker, der har studeret ved Middelhavet, velbekjendt, og 

 der kan saaledes ikke være at tænke paa, at Aristoteles skulde havt 

 en saa sjelden og usædvanlig Form for Øie. 



