81 



Kronen, er den kun bedækket af Membrana intermedia, som i dette 

 Tilfælde af Nogle er holdt for den saakaldte Emaillehinde, hvori 

 man urigtigen antog, at Emaillen dannede sig. Selv i Tilfælde, 

 hvor Cementkimen ikke forbener, og Emaillen altsaa ved Tan- 

 dens Frembrud kun er dækket af Membrana intermedia, afslides 

 denne dog strax, og Emaillen ligger blottet. 



Emaillen er i Reglen tykkest opad og bliver tyndere nedad 

 mod Roden, hvor den ophører med en afrundet eller takket 

 Rand, som dækkes af Gement, der altsaa er dannet senere. 

 Saasnart Kronen er brudt frem , er naturligvis Emaillekimens 

 Rolle tilende; hos Gnaverne, hvis Skjæretænder vedblive at voxe, 

 er den derfor i uafbrudt Virksomhed. En Modsætning til disse 

 Tænder danne de Dyrs Tænder, hvis Krone forholdsvis er meget 

 lille og derfor hurtigt afslides, saaledes hos Trichechus, Delphi- 

 ner, Edentater, Elephantens Skjæretænder; hos unge Dyr træffes 

 derimod endnu Emaille. 



Emaillens indvendige Flade, som vi senere komme til, er 

 et nøiagtigt Aftryk af Dentinens udvendige Flade. Dens Udside 

 følger vel Indsidens Ophøininger og Fordybninger ; men da 

 Emaillens Tykkelse kan være meget afvexlende, løbe disse to 

 Flader iLJæ altid parallelt. Hertil kommer endnu den Afvexling 

 i Tykkelse, der opstaaer ved Belter paa Emaillens Udside, som 

 hidrøre derfra, at Emaillens Forkalkning gaaer lagvis for sig. 



Emaillen er den haardeste og mest gjennemsigtige af alle 

 Tandsubstantserne. Dens Farve er mat hvid, blaalig eller gul- 

 laden; undertiden bliver den mere uigjennemsigtig ved fintkor- 

 nede Afleiringer. 



Emaillen bestaaer af S'oiler (Fig. 9-11, p. f. S.), der ere dannede 

 ved Emaillecellernes Forkalkning. Deres typiske Form synes at 

 være en sexsidet Søile; dog forandres den, maaskee ved Søilernes 

 Tryk mod hverandre, til en polygon flad, oval eller endog flre- 

 kantet. Søilernes Ender ere lige afskaarne eller let afrundede. 

 Der findes ingen Substants mellem Søilerne. 



6 



