159 



ere bekjendte nok, og hvo har ikke her med Forbauselse be- 

 mærket, med hvilken utrolig Hastighed, at Tanken føres igjen- 

 nem den massive Traad fra et Sted til et andet, formedelst den 

 electriske Kraft. Hvo veed ikke, hvilken overordentlig Mængde 

 af Lys og Varme, vi uophørligt modtage fra Solen, og at baade 

 Planten, Dyret og Mennesket maatte gaae tilgrunde, om ikke 

 Jorden modtog dette Lys og denne Varme , og endelig , hvo 

 veed ikke , at ogsaa alle de andre Himmellegemer tilsender os 

 Lys og Varme, og at Jorden igjen paa sin Side udsender Lys 

 og Varme til alle andre Himmellegemer i Universet? Intet af 

 alt dette er os fremmed; vi vide det alle heelt vel, og Naturen 

 tvinger os altsaa selv til at indsee , at Naturkræfterne , langtfra 

 at være bundne til Materien, ikke engang ere bundne til Jorden 

 alene, men meget mere uophørligt gjennemvandre Universet og 

 bringer Lys og Klarhed til hver enkelt Klode i det uendelige 

 Verdensrum, for at det kan blive vitterligt for Alle, at Tilværel- 

 sens Maal er Udviklingen af et bestandigt fuldkomnere aandeligt 

 og harmonisk Fornufthele. 



Jeg har i det Foregaaende viist, at Kræfterne fremtræde 

 for os i to væsentligt forskjellige Tilstande. I den ene gjøre 

 de sig gjeldende igjennem Stofferne og Legemerne som Egen- 

 skaber ved disse og saalænge Legemet eller Stoffet ikke 

 forandrer sine Egenskaber eller Gharacteer, saalænge forandrer 

 heller ikke den indgaaede Forbindelse imellem Materien og 

 Kræfterne sig. I den anden Tilstand, er Kraften derimod be- 

 vægelig og fri, bunden til Materien, men ubunden til nogen 

 enkelt Deel af samme. I denne Tilstand træffe vi den som 

 mechanisk Virksomhed, som Varme og Lys, som electriske, 

 galvaniske, electromagnetiske eller magnetoelectriske Strømme 

 etc., der alle, efter hvad der er beviist, kunne henføres til den 

 saakaldte levende Krafts Form. Udtrykket levende Kraft har 

 sombekjendt vundet Borgerret i Physiken og Mechaniken som 



