162 



Yderverdenen, i Himmelrummet, til Forholdene ved Legemernes 

 mindste Dele eller Atomerne. De forskjellige Stoffer, som Che- 

 mikerne betegne som Grundstoffer, have hver deres særegne 

 Characteer, deres særegne Tilbøielighed til at forene sig med 

 andre Stoffer. Grundstofferne kunne alle forbinde sig med hin- 

 anden, og derved ophæves den Ulighed i Characteer, hvoraf de 

 vare i Besiddelse, og en vis Ligevægt indtræder. De forskjel- 

 lige sammensatte Stoffer have dog endnu en forskjellig Cha- 

 racteer, de kunne derfor atter indgaae nye Foreninger o.s.fr., 

 og enhver Forening eller Tilnærmelse til Ligevægtsstillingen, 

 som paa denne Maade tilveiebringes, medfører stedse en Ge- 

 vinst af levende Kraft, hvorimod enhver Fjernelse af Atomerne 

 fra Ligevægtsstillingen stedse fordrer Opoffrelsen af en levende 

 Kraft. 



Legemerne, saavelsom deres mindste Dele, ere alle mere 

 eller mindre forsatte i en spændt Tilstand, som de ikke kunne 

 blive qvit uden ved en gjensidig Udvexling af det Modstræbende 

 og Stridende i deres Characterer. Derpaa arbeider Naturen 

 uophørligt ; , men dette Maal vil som sagt først fuldstændigt være 

 naaet, naar Alt i Naturen har ordnet sig til et uendeligt har- 

 monisk Fornufthele, hvori ingen Strid mere er mulig. 



For at kunne overskue og forstaae dette bedre, ville vi be- 

 bragte Kant & la Piaces berømte Hypothese om Verdenskloder- 

 nes Udvikling. 



Gaae vi ud fra denne Hypothese om Himmellegemernes 

 Dannelsesmaade , og sammenholde vi denne med Principet for 

 Kræfternes Uforgængelighed, saaledes som dette nu er givet, 

 saa troer jeg, at vi skulle blive istand til at hæve og udvide 

 vort Blik saaledes, at Verdensudviklingens Gang, dens Hensigt 

 og dens Maal skal fremstille sig for os i et klarere og fuld- 

 komnere Lys end det tidligere stod. 



Kant & la Place antage jo, som bekjendt, at Materien var 

 givet i Form af en umaadelig Dampkugle, der havde en om- 

 dreiende Bevægelse om en Axe, samt at alle Dele af denne 



