163 



Damp tiltrak hinanden efter den bekjendte Newtonske Lov. Ved 

 den omdreiende Bevægelse fremkom en Centrifugalkraft, der 

 fjernede Delene ved Æqvator mere og mere fra Omdreinings- 

 axen, indtil der tilsidst dannede sig en ringformig Damp uden 

 om Centralkuglen, der uophørlig fortættede sig. Den dannede 

 Ring bristede , og den hele Dampmasse sammentrak sig da og 

 dannede en Kugle, som kom til at bevæge sig udenom Central- 

 legemet i Ringens Bane. Dette vedblev nu at gjentage sig paa 

 samme Maade, og saaledes dannnedes samtlige Kloder. Men 

 under de forskjellige Udvidelser formedelst Centrifugalkraften 

 saavelsom Sammentrækninger formedelst Tyngdekraften erholdt 

 de forskjellige Dele en forskjellig Vinkelhastighed; der opstod 

 altsaa Friction og deraf følgende Udvikling af Electricitet; 

 men selve Sammentrækningen af disse Kloder kunde ikke fore- 

 gaae uden ved en Frigj øreise af den levende Kraft, som svarede 

 til Sammentrækningen, og da denne ikke kunde forsvinde, saa 

 forbandt den sig med Materien og dannede hvad vi kalde de 

 chemiske Grundstoffer, der saaledes optoge den frigjorte levende 

 Kraft og bevarede denne for en kommende Tid. Paa denne 

 Maade synes det mig rimeligt at antage, at Materien har mod- 

 taget den chemiske Characteer, som vi finde i Grundstofferne, 

 og det kan ligefrem bevises, at den levende Kraft, som blev fri 

 ved Forandringen fra Dampformen til den flydende Form, har 

 været istand til at udvikle saa store Mængder af Varme og 

 Electricitet, at Materien derved kunde erholde dens chemiske 

 Egenskaber. Efterhaanden som Materien optog den ved Sammen- 

 trækningen udviklede Kraft i sig, blev Sammentrækningen selv 

 mulig; Kloder dannedes, og Kloderne optoge i sig og bevarede 

 for en kommende Tid de Kræfter, der frigjordes under Sam- 

 mentrækningen. Materien concentrerede de Kræfter, der oprin- 

 deligt vare ligesaa spredte som Materien, i de chemiske Grund- 

 stoffer, for senere derved at omforme Himmellegemerne og 

 gjøre dem skikkede til at ernære det organiske og aandelige 

 Liv, som i Tiden skulde udvikles. 



