168 



Kraft til at hæve sig fra Jorden til ham, som er Virksomheder- 

 nes Aarsag; thi intet vilde dog være mere urimeligt, end at 

 Kræfterne, der som saadanne i Naturen ere uforgængelige, skulle 

 i den menneskelige Aand overgaae til Bevidsthed for strax der- 

 efter at synke ned til Forgængelighedens Sphære. 



Vi have i det Foregaaende viist, at der existerer en Lov i Na- 

 turen, ifølge hvilken Alt stræber hen til det Maal at frigjøre Kræf- 

 terne paa den fuldkomneste Maade fra de Forbindelser med Mate- 

 rien, hvorved de ere knyttede ikke alene til en enkelt Klode, men til 

 en enkelt materiel Deel af Kloden, for fra denne Tilstand at 

 kunne fremtræde i Form af levende Kraft, der er saa væsentlig 

 forskjellig fra den første Form, at de levende Kræfter, langtfra 

 at være buudne til nogen enkelt materiel Deel, ikke engang ere 

 bundne til nogen enkelt Klode, men meget mere frit kunne 

 bevæge sig med en næsten ubegribelig Hurtighed igjennem det 

 hele uendelige Verdensrum ; men naar dette er saa, hvor skulde 

 det da kunne være tænkeligt, at det ikke ogsaa skulde være en 

 Naturlov, at det aandelige Væsen, der er fremgaaet af hine 

 frie Kræfter, maa være endnu mere selvstændigt og frit, end de 

 levende Kræfter, hvoraf det udsprang. Nei! det kan umuligt 

 være anderledes; de frie levende Kræfter danne det Væld, hvoraf 

 Livet udspringer, de danne den Kilde, hvoraf vort aandelige 

 Væsen drager sin Næring og hvoraf alle vore bedste Følelser, 

 Tanker og Idrætter have deres Oprindelse, og derfor kunne de 

 aandelige Virksomheder endnu mindre end disse Kræfter være un- 

 derkastede Forgængelighed. Enhver rigtig Tanke, som vi formaae at 

 fatte, er et Blik ind i det uendelige Dyb, hvoraf Kræfterne selv frem- 

 stige, et Indblik i Kræfternes egentlige Væsen, en Aabenbaring af 

 Guddommen selv, ja et Pant paa den menneskelige Aands Udødelig- 

 hed. — Men i al vor Virken og Stræben maae vi ingen- 

 sinde glemme den Lov i Naturen , at kun det som stemmer 

 med Naturens Aand, kan have Bestand, medens Alt, hvad der 

 strider derimod, er forgængeligt og seent eller tidligt maa til- 

 intetgjøres. 



