180 



Tiltrods for disse mærkelige Kjendsgjerainger, vilde det dog 

 endnu være for misligt heraf at udlede ganske bestemte Resul- 

 tater med Hensyn til en ældgammel og stadig Brug af Rune- 

 skriften i Frankrige. Det maa forbeholdes kommende Undersøgelser 

 at godtgjøre, om man først i en sildig Tid og i et vist Tids- 

 rum har begyndt i Frankrige at efterligne de nordiske Rune- 

 almanakker , eller om muligen Brugen af Runerne saavel i 

 denne som i andre Retninger er bleven indført af de skandina- 

 viske Normanner t]l Normandiet og derfra til andre Egne af 

 Frankrige. 



Det skulde i det Hele være meget besynderligt, om Nord- 

 boerne aldeles ikke havde medbragt Runeskriften til Frankrige, 

 da de dog uomtvistelig ikke alene førte den med sig til Eng- 

 land, men endog meget længe vedligeholdt den midt i dette 

 fremmede Land under Trykket af en fremmed og mægtig chri- 

 stelig Cultur. 



Det er saaledes tidligere bekjendt, at der for ikke længe 

 siden midt i London, paa Set. Pauls Kirkegaard, opgravedes en 

 Runesteen med ægte gammeldansk Indskrift*), at der ligeledes 

 i Lincoln er fundet en Kam med en indgravet Runeskrift**), 

 og at der fremdeles paa Øen Man er opbevaret en heel Deel 

 Runestene med gammelnordiske Indskrifter. 



Men netop flere saadanne nordiske Runeindskrifter ere i 

 den nyeste Tid fremkomne i den gammeldanske Deel af Eng- 

 lund som et høist mærkeligt Vidnesbyrd om den gamle danske 

 Tunges og den gamle nordiske Runeskrifts Seighed i disse Egne. 



Uden at tale om forskjellige mindre Opdagelser af Runer, 

 der synes at bestaae af Blandinger af saakaldte angelsaxiske 

 og nordiske Runer og Ord, maa her nævnes en Runeindskrift, 

 som ved en Restauration af Domkirken i Garlisle for nylig blev 



;;: , Annaler for Nord. Oldkynd. og Hist. 1852, Side 271 tf., hvor dog- Ind- 

 skriftens første utydelige Ord sikkert er urigtig forklaret „Ivonalf. 

 '*) Oversigterne for 1852, Nr. 8. 



