194 



mens moralske Brøst. Forsoningen ved Christi Død og den 

 Opstandnes himmelske Præstedom ere Ting, hvorover her endnu 

 hersker fuldkommen Taushed. Tiden til, at det jordiske Offer- 

 og Præstevæsen skulde ophøre , er endnu ikke frembrudt. De 

 Troende skulle først blive sande Israeliter, rette Fuldbringere 

 af Loven. De skulle være frie for al ureen Iver, for deres 

 Selvbedrag, som høre og ikke gjøre Loven, frie for Tungens 

 Misbrug og forfængelig Sværgen, for partisk Begunstigelse af 

 de Rige i deres Forsamlinger og for Dumdristighed i Planer 

 og Udkast til at berige sig. Fremfor Alt skulle de aflægge den 

 Religionsstolthed og den Mening, at blive retfærdige ved en 

 Tro uden Frugter. Jakobus kjæmper ikke imod nogen urigtig 

 Anvendelse af den paulinske Lære, endnu mindre mod Patdus 

 selv, men imod det meest fremstikkende Charakteertræk i den 

 daværende jodiske Ortliodoxie og enhver indvortes død Ret- 

 troenhed. Jakobi Brev svarer som i Enkeltheder saaledes i 

 Tendentsen af det Hele til Jesu Christi Bjergprædiken. Som 

 Ghristus, saaledes strider her Jakobus imod Pharisæismen og 

 indskjærper Frihedens fuldkomne Lov. At Brevet ikke fandtes 

 i den Samling af Skrifter, som den græsk-romerske Kirke i det 

 2det Aarh. holdt for kanonisk, grunder sig i, at Jakobus, Bi- 

 skoppen i Jerusalem, ikke var for den nogen Autoritet som de 

 Apostle, af hvilke den var grundet (?). Dog var Brevet i den sy- 

 riske Kirkes Besiddelse, thi det findes i Peschito, og ogsaa i 

 Rom har man kjendt det imod Slutningen af den apostoliske 

 Tidsalder, som kan sees af Clemens Romanus og Hermas. 

 Næst efter den Indgang, som Brevet formedelst sit utvivlsomt 

 inspirerede Indhold endelig vandt ogsaa i den græsk-romerske 

 Kirke, bidrog tillige den vildfarende Mening til dets Optagelse 

 i Kanon, at Jakobus, Herrens Broder, var identisk med Apost- 

 len Jakobus, Alphæi Søn.« 



Den Anskuelse, at Jakobi Brev hørte til de ældste Skrifter 

 i det N. T. og at det, langtfra at tage Hensyn til den paulinske 

 Lære, var rettet imod en Betragtningsmaade af langt ældre Da- 



