197 



hed, at der ogsaa gives en umiddelbar, til den udvortes Aaben- 

 baring svarende Sandhedsbevidsthed. *) Idet Brevet trods al 

 Polemik mod den paulinske Retfærdiggjørelseslære og dens Til- 

 hængere dog ikke nævner Apostlen Paulus sejv, var det derved 

 saameget bedre skikket til i sin Lære om Gjerningerne og Men- 

 neskets praktiske Forhold at give et Bidrag til den sig dannende 

 katholske Christendom, hvori Jødechristendommen gjorde sin 

 selvstændige Ret gjældende.« 



Reuss (Die Gesch. der H. Schr. 1853, § 143-147 sig. samme 

 Forfatters Histoire de la tlieol. clir. 7 ; 372-383. II 524-533) 

 erklærer den tilbingske Skoles Kritik at savne al sikher Grund, 

 naar den vil hensætte Jakobibrevet til langt nede i 2det Aarli. 

 »At ol nlovaioi (I, 10. 2, 5. 5, I ff.) skulde være de paulinske 

 Ghristne, er et Postulat af denne Kritik, ikke noget Beviis for 

 dens Paastand. De talrige Benyttelser af paulinske Breve , He- 

 bræerbrevet, Hebræerevangeliet, Hermas, Philo, existere kun i 

 Kritikernes Indbildning**) og lade dem ganske oversee den højst 

 simple Originalitet af dette Brev, hvis Forfatter, langt fra at 

 staae over Partierne, for derfra at forsone dem, ikke engang 

 veed at omgaaes med Begreber og i ædel Djærvhed kun skatter 

 stræng Øvelse af concrete Pligter og hader Snak. At ville un- 

 derskyde ham endog Bihensigter, er overflødig Anvendelse af 

 Skarpsind. « 



Reuss mener, »at den sædvanlige Fremstilling af Forholdet 

 mellem Jakobus og Paulus, hvorledes dette- end bestemmes, 



*) SJg. Reuss § 143: „Fur die Gegenwart eines mystischen Elements hat 

 man wohl Unrecht 1, 18 anzufiihren; es handelt sich dort nm eine 

 dureh die Predigt als einen Samen (V. 24) hervorzubringende, wesent- 

 lich aber durch des Menschen Horen und Thun (V. 19. 22) zu vollen- 

 dende Wirkung." 

 **) Derimod erklærer Reuss det for Kjendsgjerning, at ,dette Brev indehol- 

 der for sig alene flere Eeminiscentser af Jesu Taler end alle de øvrige 

 apost. Skrifter tilsammen; sign. 1, 17 = Math. 7, 11; 1, 20 = Matth. 

 5, 22; 1, 22 ff. = Matth. 7, 21; 1, 25 = Joh. 13, 17; 2, 8 = Marc. 

 12, 31 etc. 



