201 



almindeligere Anerkjendelse*), og at den Dlfferents, som her- 

 sker mellem dette Brevs og de paulinske Breves Indhold, ikke 

 opfattes som en uforsonlig Modsætning, men antages at, finde sin 

 Forklaring deels i de bibelske Forfatteres Individualitet, deels i 

 Hensyn til deres Læseres Tarv. Selv den Tiibingske Skole aner- 

 kj ender en vis irenisk Tendents deri , men rigtignok med den 

 netop derpaa grundede Benægtelse af Brevets Ægthed. End- 

 skjøndt dets sildige Optagelse i Kanon ikke just er et sikkert 

 Beviis for dets efterapostoliske Affattelse s tid, kan vistnok dets 

 Ægthed heller ikke bringes til fuldkommen Afgjørelse. Lige- 

 saavel paa Grund af den kirkelige Traditions Ubestemthed som 

 af Hensyn til sit Indholds endnu kun ufuldkomment oplyste Be- 

 skaffenhed maa det derfor ligesom hidtil vedblive at indtage sin 

 Plads mellem Antilegomena. 



En fast historisk Grund for Undersøgelsen om den aposto- 

 liske Tidsalders christelige Literatur have vi derimod i en Sam- 

 ling Breve fra Apostlen Pauli Haand. Omendogsaa Omfanget 

 af denne Samling ikke endnu er blevet bragt til nogen fuldkom- 

 men sikker og almeenerkjendt Afgjørelse , gives der dog fire 

 Breve (til Romerne, Gaiaterne, til Corintherne 1ste og 2det), 

 hvis Affattelse ved den ovennævnte Apostel erkjendes med en 

 Eenstemmighed, hvorfra kun een eller anden Theologs (f. Ex. 

 Bruno Bauers) extravagante Kritik gjør en Undtagelse, der ikke 

 kan gjøre Fordring paa nogen videre Opmærksomhed. Saavel 

 udvortes som indvortes Grunde gjøre det umuligt med nogen 

 Slags Ret at henføre disse fire Breve til nogen anden Forfatter 

 end Paulus. Grundig Undersøgelse og Sammenligning mellem 



Medens Luther som bekjendt betegnede Jakobs Brev som „eine stroherne 

 Epistel" (Vorr. N.T. 1524), erklærede endnu i nyere Tid Schleier •macher 

 (Einl. § 99) Jakobsbrevet for et „Maclnverk" fra sildigere Tid, hvori en 

 aldeles „udvortes og- underlig Typus udpræger sig med megen Ord- 

 sqvalder". 



14* 



