209 



Charakteer, og at Hedningechristne kun i Mindretal havde slut- 

 tet sig til den» (Die Kirche im ap. Zeitalt. S. 1.64), saa for- 

 svarede endnu 1854 Meyer i 2den Udg. af sin Commentar til 

 Romerbrevet sin Paastand, at »den 'paulinske Christendom havde 

 været den overveiende i Rom og at Hedningechristne havde ud- 

 gjort Hovedbestanddele i den romerske Menighed«. Imidlertid 

 turde en uhildet Betragtning af de Momenter, som frembyde 

 sig til Afgjørelse af dette Spørgsmaal føre til det Resultat, at 

 den romerske Menighed vel efter Mifengden af dens Medlemmer 

 maatte kunne regnes til Hedningechristne, men at den ikke 

 destomindre var væsenligen bleven paavirket af Jødechristen- 

 dommen. I førstnævnte Henseende lader der sig henvise til 

 Pauli egne Yttringer Rom. 1, 5, hvor Apostlen omtaler sit Apo- 

 stelembede sv naGt, rolg s&vsGt, . . sv olg sGis xal vpsTg, 

 sig. V. 13: »Jeg foresatte mig ofte at komme til Eder, for at 

 jeg kunde have nogen Frugt ogsaa blandt Eder, xa&obg xal 

 sv xotg lomolg s&vsoiv.« Ligeledes viser Rom. 15, 16, 

 at Paulus ikke blot undtagelsesviis (Thiersch) kun »eengang til- 

 taler Romerne som Hedningechristne, nemlig Rom. 16, 4« — 

 for ikke at tale om 11, 13, hvor det udtrykkeligen hedder: 

 f Y^tv Y&Q héyoi) xolg s&vscfi. Som Hedningechristne var det 

 netop, at Hedningapostlen havde Kald og Opfordring til at 

 henvende sig til de Christne i Rom. Under Forudsætning af, 

 at den romerske Menighed væsenlig bestod af Hedningechristne, 

 lader det sig forklare, hvorledes Forstanderne for Jøderne i Rom 

 kunde ved Pauli Ankomst til denne Stad tale om de Christnes 

 Sect som fremmed og sig uvedkommende (Ap. G. 28, 22). Men 

 paa den anden Side fører Betragtningen af den romerske Me- 

 nigheds Alder og Oprindelse i Forbindelse med Hensynet til 

 Jødernes og jødiske Proselyters Udbredelse i Rom til at tænke 

 os de romerske Christne i evangelisk Dannelse og Erkjendelse 

 staaende paa et lignende Trin som de palæstinensiske Christne, 

 forsaavidt disse ikke vare judaistiske Rigorister. Endelig maa 

 man vistnok give Baur Ret i, at en rigtig og klar Forestilling 



