214 



paadraget sig fra Modstandernes Side ikke blot ved sin Iver for 

 sin Anti- Judaisme, men ogsaa ved sine gjentagne Ekstaser, sine 

 anoxaivipsig og omaaiat (1 Kor. XII, 1 ff. 1 Gor. XIV, 18. 

 sig. Ap. G. IX. XXII, 17 XXIII, 11 etc), saa at Meningen af 

 Apostlens anførte Ord bliver: »Dersom jeg er i Ekstasens Til- 

 stand, da er det jo kun Gud, som sætler mig i denne Tilstand, 

 min Aand er ganske kun rettet paa Gud, staaer i umiddelbart 

 Forhold til ham; dersom jeg derimod er ved mig selv, er mig 

 selv mægtig, er i den immanente Bevidstheds Tilstand, saa er 

 hele min Tænken, Villen og Handlen kun rettet paa Eder og 

 Eders Bedste«*). Paulus synes altsaa at betragte denne Tilstand 

 i Ekstase, hvori han oftere befandt sig netop i afgjørende Mo- 

 menter af sit Liv, som en integrerende Bestanddeel af sit aan- 

 delige Væsen. 



I Aargangen 1852 indeholdes blandt Andet en Udvikling 

 af Pauli Anskuelse om Ægteskab og Cølibat, i Anledning af 

 1 Kor. VII, som fortjener en større Opmærksomhed, end man 

 af Hensyn til den anstødelige Maade, hvorpaa Baur ligesom paa 

 Trods har udført sit Æmne, især da Sagen heller ikke af ham 

 er fremstillet i fuldkommen rigtig Belysning, i første Øieblik 

 kan være tilbøielig til at skjænke den. Baurs Udvikling danner 

 ved denne Leilighed et Modstykke til Neanders Fremstilling i 

 Pflanz. der apost. Kirche I S. 360 ff. Medens den Sidstnævnte 

 ligesom flere Theologer tidligere, har gjort opmærksom paa, 

 hvorledes den ældste Ghristenheds separatistiske Stilling i For- 

 bindelse med Forventningen om Verdens snart forestaaende Ende 

 medførte en Eensidighed i Livsanskuelsen, en altfor stor asketisk 



*) Ligesaa Meyer (Ex. Hdb. ad. 1. 1.), maaskee endnu tydeligere: „Denn 

 sei es, dass wir wahnsinnig sind (wie misere Feinde annehraen!) so ist 

 es ein im Dienste Gottes stehender Walinsinn (eine heilige Manie, die 

 keinen Tadel verdient!); sei es, dass wir bei gesundem Verstande sind, 

 so sind wir's Euch zu Dienste (was von Ench nur ruhmlich befunden 

 werden karm). At der ved ti-éoTfj/uev er at tænke paa en Beskyldning 

 fra Modstandernes Side, erkjendte allerede Chrysostomus ved at anføre 

 Fortolkningen: ti ulv fxcdvtoOai, ug, q+icis vojui&t etc. 



