_218 



(isvéfto. ^/ovXoc sxlq&qc, pf\ (Soi [Arjlémy al? si xal åvvctdai 

 tlsvdsQoq y 8 véaO- a i, pdJLlov m %()q(f€ti*) forklares vel af 

 mange Fortolkere som en Opfordring til ikke at lade Leilig- 

 heden ubenyttet til at blive fri, hvis en saadan — hvad der i 

 hiin Tid kunde skee'paa mange aldeles lovlige Maader — skulde 

 tilbyde sig for en Trælbunden. Man underforstaaer da (efter 

 XQrjGai) zij sXsv$soicc (Erasm., Luther, Beza, Calvin, Grotius etc.). 

 Men imod denne Underforstaaelse tale først philologiske Grunde, 

 da si xai évvaoai sX. y. maa oversættes ved: »omendogsaa Du 

 kan blive fri« og ikke: »om Du kan ogsaa blive fri« o: om Du 

 tilligemed den aandelige Frihed ogsaa kan forbinde den udvortes 

 Frihed (Olshausen) ; thi Paulus maatte da have sagt: si xal 

 sXsv&sqoq dvvaaca ysrsaOcu. Dernæst modsiges hiin Fortolk- 

 ning af Sammenhængen. Tre Gange gjentager nemlig Paulus sin 

 Formaning: »Enhver blive i den \Stand, hvor ih an er kaldet.« Han 

 kan altsaa ikke her have gjort en Undtagelse, men maa i Over- 

 eensstemmelse med sin hele Udvikling have villet udtrykke den 

 Tanke, at den Omstændighed, at en Christen er Fri eller Slave, 

 har saa ringe Betydning, at der ingen Anledning var til at be- 

 nytte Ledigheden til at blive fri, omendogsaa en saadan skulde 

 tilbyde sig for den christne Slave (sig. V. 29. 30. 31); og saa- 

 ledes maa der ogsaa af denne Grund underforstaaes rfj åovlsia**). 



*) I den danske Bibeloversættelse: „Er du kaldet som Træl? det bekymre 

 dig ikke; men kan du blive Fri, da vælg hellere dette". (Her er ude- 

 ladt Oversættelsen af -/.al). 

 **) Naar man derfor argumenterer imod Fortolkningen: ,,Om du ogsaa han 

 blive fri, da vælg hellere Trældommen", derfra, „at et saadant Raad vilde 

 være imod Pauli Aand", da viser denne Argumentation sig som falsk, 

 fordi netop „Pauli Aand" her er aldeles den samme, som han udtrykker 

 andre Steder (f. Ex. Gal. 3, 28), at Alle ere eens i Christo, i Christo 

 er Slaven fri, og den Frie en Slave (1 Cor. 7, 22). Et meget mærke- 

 ligt Exempel paa, hvor vanskeligt det er for Exegeten at blive sin 

 Grundsætning tro om ikke at lade sin egen, men den Forfatters Mening 

 træde frem, som er Gjenstand for Udlægning, afgiver ved denne Lei- 

 lighed BiicJcert, der, trods sine gjentagne Bebreidelser over Fortolkernes 

 Tilbøielighed til at foretrække subjektive Anskuelser for de objektiv 



