219 



— Men hvorledes kunde nu Paulus raade til en Forholdsregel, 

 som, dersom den var bleven almindeligen fulgt, vilde have ladet 

 den gamle Verdens Slaveri bestaae i Christenheden den Dag 

 idag, og hvorved alle Bestræbelser for at emancipere Menne- 

 skene fra Trældom og Fangenskab, saasnart disse allerede ere 

 Christne, maae ansees for uberettigede? 



I sin Anmeldelse af disse Baurs »Bidrag til Korinthierbre- 

 venes Forklaring« griber Ewald {Jahrbilcher f. bibl. Wiss. 4s B. 

 1851-52 S. 102) som sædvanlig Leiligheden til at angribe »den 

 Tiibingske Theologs afskyelige og urimelige Tanker, hvilke Dr. 

 Baur uden Grund underlægger Apostlen, medens han svømmer 

 i Jubel over den skjønne Opdagelse, at Apostlen Paulus i sine 

 Anskuelser om de nævnte Forhold ikke stemmer med de nu 

 gjældende sædelige Begreber; at vor Tid og vor Philosophie er 

 langt øphøiet over Apostlens ethiske Anskuelser etc.« Imidler- 

 tid føre disse Declamationer ikke til videre Løsning af den 

 sig selv høist vigtige Opgave, som her foreligger. Denne Op- 

 gave bestaaer i, hvorledes vi kunne forene de Kjendsgjerninger, 

 at en Apostel tillægger Cølibatet Fortrin for Ægteskabet og for- 

 maner den Trælbundne til at blive i sin Stand, medens den 

 nuværende christelige Bevidsthed i dens evangelige Skikkelse 

 anseer det for en Pligt at indgaae Ægteskab, naar Betingelserne 

 for de ægteskabelige Hensigters Opnaaelighed ere givne, og 

 ikke mindre betragter det som et Christendommens Bud at virke 

 til Livegenskabets og Slaveriets Ophævelse. Hvorledes kan den 

 apostoliske Inspiration og det N. T.s normale Gyldighed forenes 

 med Antagelsen af en saa eensidig og indskrænket Synsmaade 

 som den, der udtaler sig i Pauli ovennævnte Yttringer? Eller 



givne i det Skrift-, som de ville fortolke, dog ikke kan overtale sig til 

 at antage den Mening at være Pauli, hvilken — efter R.s egen Dom 

 — med Hensyn til Sproget rigtignok her burde foretrækkes. Thi „om 

 endog saa Sprog og Aand skidde staae i Coiiflict med hinanden, maatte 

 dog Aandcn seireV En Grundsætning, der vilde omstyrte al Exegeses 

 Fundament. 



