221 



nærværende Verden skal forgaae V. 26. 29. 31. Det synes ham 

 ligesom ikke at være Umagen værd, i et Tidspunkt, hvor Alt 

 allerede vakler, forandrer sig og er i Begreb med at forsvinde, 

 da endnu at foretage sig en Forandring i de udvortes Forhold, 

 hvor man dog ikke kan regne paa noget Blivende og man der- 

 for kun skaffer sig ny Sorg og Møie. Naar man, som Apostlen, 

 hvert Øieblik venter den bestaaende Verdens Opløsning og Un- 

 dergang, da kan man naturligviis heller ikke have nogen Inter- 

 esse for de verdslige Forhold. Men her — udbryder Baur — 

 er netop den store Kløft, som adskiller Apostlens Bevidsthed 

 fra vor! Man maa nødvendigviis indtage et ganske andet Stand- 

 punkt, naar man allerede seer Enden af Christendommens time- 

 lige Udvikling der, hvor den gjør det første Skridt for at tage 

 sit Løb gjennem Verdenshistorien, og naar man derimod, belært 

 af Erfaring, seer Christendommen fra sin første Fremtrædelse 

 af successivt godtgjøre sit absolute Værd ved alle de mangfol- 

 dige Forandringer, den har bevirket i Menneskehedens historiske 

 Udvikling. Jo mere man saaledes seer Enden paa den timelige 

 Udvikling, netop hvor den først skal tage sin Begyndetse, desto 

 naturligere er det, at i samme Forhold træder Christendommens 

 sædelige Opgave tilbage, og netop saadanne Livsforhold, hvilke 

 i ganske særegen Grad maa betragtes af os som Christendom- 

 mens sædelige Gebeet, vise sig da som meer eller mindre in- 

 differente. I endnu concretere Skikkelse end hos Paulus frem- 

 træder en saadan Anskuelse f. Ex. hos Tertullian: »Adjiciunt 

 sibi homilies causas nuptiarum de sollicitudine posteritatis et 

 liberorum amarissima voluptate. Sed id quoque penes nos 

 odiosum est. Nam qirid gestiamus liberos gerere, quos quum 

 habemus, præmittere optamus, respectu scilicet imminentium 

 angustiarum, cnpidi | et ipsi iniquissimo isto seculo eximi (Ad 

 ux. 1, 5). Alt hvad der har Hensyn til det ægteskabelige Liv, 

 er kun en sarcina nuptiarum. Hvorfor skal man altsaa tage til 

 Ægte, hvorfor have Børn, hvorfor overhovedet indlade sig paa 

 de Livsforhold, som udgjøre den egentlige Sphære for sædelig 



