226 



Hvad der derfor synes nærmest at have en blot historisk 

 og reen videnskabelig Interesse, nemlig at efterspore og kjende, 

 i hvilket Omfang og med hvilken Klarhed den enkelte af Evan- 

 geliets første Forkyndere havde hos sig selv udviklet Kredsen 

 af de christelig-religiøse Forestillinger; det bliver ikke mindre 

 af Vigtighed for Kirken og for de Troende, foasaavidt der af 

 hiin Undersøgelse fremgaaer Visheden om, at de Subjekters 

 menneskelige Indskrænkning, hvilke Gud havde udseet til at 

 være Redskaber for den christelige Aabenbarings første Forkyn- 

 delse, ikke blot ingen Hindring har været for, at vi kunne kjende 

 Christendommen i dens Væsen og Sandhed, men endogsaa har 

 været et Middel, hvis Hensigtsmæssighed indlyser stedse tyde- 

 ligere, jo større Indsigt vi vinde i den christelige Aabenba- 

 rings Udviklingsgang. — Med Hensyn til de ovenfor berørte 

 Momenter i Pauli Lære — for ikke at fjerne os fra vort Ud- 

 gangspunkt — bliver det saaledes, ved Siden af Anerkjendelsen 

 af Apostlens uudviklede Bevidsthed om Kirkens fremtidige Ud- 

 viklingsgang (hvilken Historien viser at have været en anden, end 

 Paulus kan antages at have forestillet sig), ikke mindre vigtigt 

 at bemærke, hvorledes det christelige Princip dog er blevet saa 

 kraftigt og usvækket hævdet i Pauli Skrifter, at det i ufordunklet 

 Reenhed bestandigen vil kunne kjendes og fuldkomnere udvik- 

 les, medens dets Virksomhed hos Samtiden var væsenligen be- 

 tinget ved den Form, hvori det er blevet fremstillet for de pau- 

 linske Breves nærmeste Læsere. Uagtet nemlig Apostlen med 

 den hele samtidige Kirke forventede Herrens Gjenkomst og den 

 synlige Verdens fuldkomne Omdannelse i den nærmeste Frem- 

 tid, har han dog ligesaalidt som nogen af hans Medapostle for- 

 glemt Ghristi Advarsel, »at det ikke var givet dem at kjende den 

 Time og Stund, som Gud havde forbeholdt sin egen Magt« (Ap. 

 Gj. 1, 7. Marc. 13, 32). Saaledes blev det muligt, at det N.T. 

 vakte og nærede en Forventning, uden hvilken den ældste Kirke 

 ikke vilde have været istand til at bestaae den Kamp og de 

 Prøvelser, der ventede den nye Skabnings Førstegrøde, medens 



