229 



som Schleiermacher, Liicke, de Wette o. m. a. , bebreider ban 

 med største Heftighed, at de ved deres bibelsk-kritiske Forsk- 

 ninger have taget et uværdigt Hensyn til de »kirkelige« An- 

 skuelser, at de have viist »en Skaansomhed mod disses Tilhæn- 

 gere, som dog kun gjengjældes med Bitterhed og Foragt«.*) 

 Alligevel var det Hensynet til Kirkens Lære , til den christelige 

 Menigheds Bevidsthed og Følelse, som afholdt de navngivne 

 Theologer og andre af deres Aandsfæller fra at henfalde til de 

 Yderligheder, hvortil Baur og hans Disciple ere blevne førte, og 

 hvorfra disse ogsaa have været nødte til allerede at gjøre fiere 

 end eet Tilbageskridt. Men det maa paa den anden Side ogsaa 

 erindres , at dersom den kirkelige Tradition og Bevidsthed har 

 værnet om den christelige Sandhed imod mange E ensidigheder 

 og Forvildelser, som smykkede sig med Videnskabens Navn, da 

 er det igjen Videnskaben — Ordet taget i dets sande og om- 

 fattende Betydning — hvilken Kirken har at takke for, at den 

 kom til stedse klarere Bevidsthed om Betydningen og Rigdom- 

 men af den Skat, som var den betroet i Evangeliet, og blev 

 veiledet til Bibelordets rette Anvendelse paa de givne concrete 

 Forhold under Tidernes Vexel. 



Blandt de apostoliske Breve, som angive sig selv skrevne 

 fra et Fangenskab, har det, der fører Navnet zigog ^Eqsaiovt; i 

 nyere Tid været underkastet mange Tvivl deels med Hensyn til 

 dets paulinske Authentie, deels med Hensyn til, hvorvidt det 

 nærmest har været bestemt for Menigheden i Ephesus. Den 

 Omstændighed, at Paulus, der havde opholdt sig to til tre Aar 

 (Ap. G. 19, 20. 20, 31.) i Ephesus og havde her staaet i nøieste 

 Forbindelse med mange Christne, dog hverken, som han ellers 

 pleier , sender personlige Hilsener eller omtaler, hvad der tidli- 

 gere har tildraget sig under hans Ophold blandt hans Corre- 

 spondenter, men snarere taler til Brevets Læsere som dem, der 



f) S. en Mængde Yttringer af denne Art i Baurs Artikler i Theol. Jalirb. 

 1849—51. 



