233 



personlig Relation: en utro Slave, Onesimus, var undløben fra 

 sin Herre, var ved Omstændigheder, som ere os ubekjendte, 

 kommen sammen med Paulus og var af denne bleven omvendt 

 til Christendommen. Paulus sender ham nu tilbage til hans 

 Herre under Ledsagelse af Tychicus og en skriftlig Anbefaling. 

 »'Dette lille Brev er et Mynster paa Takt og Humanitet« — siger 

 Beuss g 124 — »viser Paulus ligesaa klart opfattende stræng 

 Pligt som udfoldende en aandrig og elskværdig Humor. Neppe 

 har Nogen heldigere oplyst dette Brevs Aand end Baur, og 

 dog har denne Theolog (ligesom mod sin Villie) seet sig nødt 

 til at opsøge Grunde mod dets Ægthed. Den første Grund — 

 fordi ogsaa Eph. og Kol. ere uægte — er ikke engang nogen, 

 da Egennavnene i Kol. 4, 7 ff. jo kunde være laante netop fra 

 Brevet til Philemon; at der ikke lader sig med Sikkerhed op- 

 vise noget paulinsk Brev fra Apostlens Fangenskab, er en petitio 

 principii; syv (7) Ord, som Paulus ellers ikke bruger, og eet 

 (siger 1), som kun forekomme i Eph. og Gol. (dvrjxov), er det 

 vistnok lettere at tælle end alle de ellers bekjendte paulinske. 

 Vistnok maa det have været »»et ganske særegent Sammentræf 

 af Omstændigheder««, som førte Onesimus til Paulus; men at der 

 i Virkeligheden forekomme nok saa mange Omstændigheder af 

 denne Art som i Romaner, er en daglig Erfaring; og endelig, 

 at Romanen (de elementinske Homilier) vælger lignende Tilskik- 

 kelser for sit Brug, viser som overalt, at selv Digtningen tilsidst 

 kun støtter sig til Virkeligheden, men ikke, at en Digtningen 

 tjenlig Begivenhed allerede for denne Egenskabs Skyld er op- 

 digtet.« 



Ikke mindre Modsigelse har det fundet, at Baur kunde 

 miskjende den reen menneskelige Grundtone, som gaaer igjen- 

 nem Brevet til Phih'ppenserne*) , og troe sig, paa Grund af en 



*) S. 5te B. 1ste Afdeling af Olshausens Bibi. Comra. Denne Afdeling 

 leverer Commentar til Brevene til Philippenserne, til Timoth., Titus og 

 Philemon fra Wiesingers Haand. Konigsb. 1850. 



16* 



