238 



dede (om endogsaa forresten det af Credner vovede Restitutions- 

 forsøg maa erkjendes for misligt og ugyldigt). Omendskjøndt 

 Credner egentlig betragter 1ste Tim. som en fuldkommen Op- 

 digtelse, mener han dog, at der ingen Grund er til at vise selv 

 dette Skrift ud over det første christelige Aarhundrede. Op- 

 mærksomhed fortjene følgende af TMerscli Ap. K. S. 152 frem- 

 satte Yttringer, forsaavidt man har været altfor tilbøielig til at 

 ansee de Forhold og Bestemmelser, der forekomme i Pastoral- 

 brevene, som Tegn paa disses Uægthed og Tilblivelse først ved 

 et senere Tidspunkt i Kirkens Udviklingshistorie: »Det er en 

 Anskuelse, som er løben vidt omkring, at, om der ogsaa anden- 

 steds kan have været Spor til en fast Kirkeordens Begyndelse, 

 bestod dog i det Mindste i de paulinske Menigheder ikke nogen 

 saadan. Her skal, ifølge Apostlens Breve, Enhver have havt 

 Ret til at lære, og Alles geistlige Lighed have været Kirkens 

 Grundlov; intet ovenfra begrundet Embede, ingen sikker Tradi- 

 tion om Kjendsgjerninger og Troeslærdomme, ingen Forbindt- 

 lighed til Lydighed, ingen Lov om Udøvelse af Kirkens Tugt og 

 Regjering, ingen overensstemmende Ritus i de hellige Hand- 

 linger skal have fundet Sted, men en Ubestemthed, Vilkaarlighed 

 og Flydenhed i alle Forhold, om hvis Fortræffelighed man gjør 

 sig glimrende Forestillinger, men hvormed i Virkeligheden intet 

 Samfund i Verden kunde bestaae otte Dage«. Virkelig maa 

 man med Hensyn til Pastoralbrevene snarere sige, at den kirke- 

 lige Organisme viser sig i disse Breve endnu saa ufuldstændig, 

 at vi allerede af denne Grund maae have Betænkelighed ved at 

 føre dem ud over den apostoliske Tid. — — 



