250 



antyder et forhenværende Maximum og et tilkommende Minimum, 

 har han fundet, at Iagttagelserne kunne fytdestgjøres ved en 

 Formel af følgende Form: 



II) i =i -\- a sin [ p(t — t ) ] , 

 hvor t betegner det Tidspunct, da Inclinationen har sin største 

 aarlige Forandring, i den dertil hørende Inclination, a og 

 ere Constanter, hvilke saavelsom de sandsynligste Værdier af 

 i og t maae udledes af Iagttagelserne. Betegne M og M' 

 Maximum og Minimum, T og T' de dertil svarende Værdier af 



Rækken I udledet disse fire 

 foreløbig antage a — \{M — M')\ 



og har man af Talværdierne 



Størrelser 



P 



90 c 



saa kan man 



=. i (Jf -h Jfcf') , to = h(T'+T), og af disse til- 



nærmede Værdier paa den sædvanlige Maade søge de sandsyn- 

 lige Rettelser for disse fire Constanter. 



Formlen II giver et Maximum eller Minimum, naar §(t — 1 ) 

 = + 90° for øverste Tegn eftersom a er positiv eller negativ; 

 for nederste Tegn omvendt; og dette Maximum eller Minimum 

 bliver = i ff + «• ^ en aarlige Forandring bliver 

 = «/5cos[/5(^— 1 )]. 



Paa denne Maade har Forfatteren for følgende fem Puncter 

 i den nordlige Halvkugle bestemt følgende Værdier: 



Sted. 



T 



T 



M 



M- 



T-T 



M—M' 



Stockholm . 



1754,1 



1853,1 



o t 



75 11,8 



71°15'4 



99,0 



o t 



3 56,4 



Berlin .... 



1703,2 



1867,1 



75 49,7 



67 18,3 



163,9 



8 31,3 



London . . . 



1700,2 



1890,9 



74 58,3 



68 3,1 



190,7 



6 55,2 



Paris .... 



1683,0 



.1898,4 



75 13,7 



65 40,7 



215,4 



9 33,0 



Geneve . . . 



1743,6 



1881,5 



70 25,2 



63 19,7 



137,9 



7 5,5 



Uagtet Maximum M og dets Epoche T forstørstedelen ere 

 afhængige af Iagttagelser fra det forløbne Aarhundrede eller 

 længere tilbage i Tiden , hvilke maa ansees som mindre sikkre, 

 saa synes dog heraf at antydes, at Perioden T'— T og Ambitus 

 M — M er noget større paa de sydligere end paa de nordlige 





