255 



En saadan besidde vi ogsaa hos os selv; men netop ved 

 at underkaste den en nøiere historisk Betragtning , ved Siden 

 af det æsth etiske Studium af danske Digterværker og deres 

 Forhold til fremmede, ville vi snart komme til den Opdagelse, 

 at vort Fædrelands Literatur, vor hele Sprogudvikling i Poesie 

 og i en dannet Prosa, hører til de sildigste i Europa. Det er 

 ikke i fierne Tiders dunkle, eller endnu ikke opklarede Egne, 

 hvor vi skulle forske efter den danske Poesies Oprindelse og 

 tidlige Ungdom. Det er ikke paa en rig, endnu ikke konstfor- 

 met national Middelalders-Literatur at vor nyere Digtekonst 

 umiddelbart er bygget ved en eiendommelig national Konst- 

 Charakteer , saaledes som hos Syd-Europas Folkefærd. Af 

 Poesiens tre Hovedformer: Folkedigtningen eller Natur-Poesien, 

 den lærde Poesie, og den egentlige Konstpoesie, er det kun den 

 første, der kan siges at være gammel og oprindelig i Danmark. 

 Ikke desmindre staaer den danske Folkepoesie i et langt mindre 

 synligt, stadigen virkende og vedligeholdt Forhold til vor nyere 

 Digtekonst, end dette har fundet Sted i andre europæiske Lande. 

 Vi have et mærkværdigt Beviis herpaa, — ikke allene i det 16de 

 og 17de Aarhundredes danske Rimere; men endnu fra det 18de 

 Aarhundredes Slutning. Lige indtil Ewald er der saa at sige 

 ikke mindste Spor til nogen Indvirkning af de gamle Folkeviser, 

 som man dog allerede for 200 Aar siden havde udgivet i trykte 

 Samlinger. Ja Ewald selv, den første alvorligt begeistrede 

 Digter, som Danmark eiede, var ikke opfostret ved den danske 

 Folkepoesie , ikke udelukkende begeistret ved Nordens Myther 

 og Gudelære, som han dog kiendte og anvendte paa sin Maade. 

 Hans fortræffeligste lyriske Digte, endogsaa den uforlignelige første 

 Romance, der blev digtet i det danske Sprog, har intet Slægt- 

 skab med Kæmpeviserne; de herlige, med Sølvtoner og dyb 

 Malmklang lydende Arier og Tercetter i Balders Død, ere ud- 

 rundne af en Digteraand, der var indfødt Dansk, men ikke det, 

 som man, efter Oehlensclilægers Tid, har kaldt nordisk. Denne 

 indfødte Danskhed i Poesien og Digtersproget vedvarede indtil 



18* 



