256 



Slutningen af det 18de Aarhundrede ; den blussede op i en stærk, 

 men ikke altid veen og ægte Lue, hos Baggesen, for med ham 

 saa at sige at slukkes. Den vendte sig mod en, for os næsten 

 uddød Sprogverden, hvor Nordens nyere Tungemaal have deres 

 Kilder, men ikke deres Strømløb — imod en ved mange Aarhun- 

 dreders dybe Kløft fra os fiernet nordisk Fortid. En ny Poesie 

 opblomstrede rig og frodig i Danmark; men vi havde en Tid 

 lang'havt en anden, hvis Sprogtone var naturlig og hiemlig hos 

 os. Vi maatte lære af Oehlenschlæger at beundre vort danske 

 Tungemaals Kraft og Bøielighed, da det iførtes en ved sin antik- 

 nordiske Charakteer næsten fremmed Dragt. 



Dette lader sig for en Deel forklare af den danske Poesies 

 sildige Oprindelse, tildeels ogsaa af dens Forhold til den tydske, 

 hvis Gang og Udvikling den fra det 16de Aarhundrede, eller 

 fra Kirke-Reformationen, lige til Slutningen af det 18de, tem- 

 melig stadig har fulgt. Omtrent i Midten af def 18de Aarhun- 

 drede, eller efter Holberg, begyndte man vel hos os, baade i 

 Vers og Prosa, at nærme sig franske Mønstre, baade ved Over- 

 sættelse og Efterligning; og den alexandrinske Versart var i 

 Danmark langt ældre, eller egentlig ført i Brug af Arrebo. 

 Efter Stiftelsen af Selskabet for de skiønne Videnskaber be- 

 gyndte ogsaa en Nærmelse til Englands Poesie og Literatur, 

 som dog i sin Virkning kun blev en kort Overgang ; og i begge 

 Forhold havde vi ligeledes havt de Tydske til Forgængere. 

 Oprindeligt for Danmark var det komiske Element, der frem- 

 traadte mest glimrende , og saa at sige culminerende i Holberg, 

 hvorved er at mærke, at baade han og Wessel, en ikke frugt- 

 bar, men udmærket og i Sprogformen meget correct Comiker, 

 vare Normænd. — Ville vi, udenfor det 18de Aarhundredes 

 comiske, og den med Ewald begyndte alvorlige danske Poesie, 

 søge noget af ældre og oprindelig national Digtning i Danmark; 

 da have vi egentlig kun vore gamle Folkesange. Disse frem- 

 træde ved umiddelbart Udspring af Folkets Samfund og Masse, 

 uden at det, ifølge deres Beskaffenhed og Egenheder, er mueligt 



