259 



ville blive opdagede. Hvad de sidste angaae , da bør det ikke 

 lades ubemærket, at saadanne , der staae i et Fællesforhold til 

 danske, som allerede længe have været bekiendte af skriftlige 

 Optegnelser, eller disses Udgivelse, i Norge som oftest forefin- 

 des i en ældre, mere original og poetisk Form, end de tilsva- 

 rende danske Viser, hvilke jævnlig have faaet Tilsætninger, eller 

 ere udvidede i en bredere prosaisk Udførlighed. 



At søge det første Udspring til vore Folkeviser anderledes, 

 end ved at betragte dem i deres umiddelbare Nationalitet, i 

 deres poetiske Charakteer og i Sprogformen, vil saaledes næsten 

 være forgieves; og hvad den sidste angaaer, da maae vi tage 

 Sproget, som det er, nemlig som en Form, der, naar det 

 kommer høiest, ikke er ældre end Midten af det 16de Aarhun- 

 drede; men med saadanne Levninger af forældede og nu alde- 

 les ubekiendte Ord og Udtryk, der vise hen til tidligere Aarhun- 

 dreder, og til Visernes Overgang ved bestandig mundtlig Tra- 

 dition til nyere Former. Derved er det netop, at vore gamle 

 Viser have bevaret deres uindskrænkede Forstaaelighed, deres 

 Slægtskab med vort nærværende Tungemaal, deres lettere Mod- 

 tagelighed for sildigere Slægter i det Land, hvor de ere op- 

 staaede. Folkeviserne tilhøre os, vort Sprog og vor nationale 

 Poesia umiddelbart, uden Mellemkomst af Fortolkning og Appa- 

 rater, uden noget Studium af et gammelt Stammesprogs for 

 den nærværende Tid fremmede, tildeels uforstaaelige Ord og 

 ubekiendte Ordbøininger. Dette Stammesprog maae vi lære 

 og tilegne os, omtrent med samme Umage og Arbeide , som 

 et fremmedt; ja med vel saa stor Vanskelighed som den, vi 

 f. Ex. have ved at lære det engelske, eller det nedertydske Sprog. 

 Men de gamle Viser, hvori Sprogformen i to til tre Aarhundreders 

 Følge efterhaanden har forynget sig, indtil Traditionen stand- 

 sede i det 16de og 17de Aarhundrede, tiltale os endnu med 

 vort Modersmaals hiemlige og fortrolige Toner. Det synes, som 

 Følgen heraf maatte have været, at disse nationale Viser, der 

 vare udbredte blandt Folket overalt i Landet, og tidligere end 



