260 



hos de fleste andre europæiske [Nationer vare optegnede og 

 udgivne i trykte Samlinger, maatte ligesaa tidligt have yttret 

 Indflydelse paa Sprog og Digtekonst, og være gaaede levende 

 over i vor nyere Poesie. Men dette var aldeles ikke Tilfældet. 

 Endnu meget længe efter A. Vedel, deres første Udgiver, kiendte 

 vore danske Rimere intet til Folkeviserne; eller skrev i det 

 mindste, som om de aldrig havde kiendt dem. Reenberg, der 

 imod Slutningen af 17de Aarhundrede klagede over at man i 

 hans Tid glemte og begyndte at ringeagte Viserne, var i sine 

 i øvrigt ret flydende Vers prosaisk-triviel eller smagløs-scurril ; 

 og P. Syv, der forøgede A. Vedels hundrede Viser til det dob- 

 belte Antal, holdt sig saa langt fra dem, som mueligt, i sine 

 stive, aandløse, efter antike Former og Rhythmer fremtvungne 

 Vers. Vi maa gaae ned til Slutningen af det attende Aarhun- 

 drede , eller egentlig lige til Oehlenschlæger , inden vi forefinde 

 en virkelig og productiv Indflydelse af de gamle Viser paa den 

 nyere danske Digtekonsts Aand, Sprogform og øvrige Skikkelse. 

 I den Henseende er det fornemmelig de nationale romantiske 

 Ballader , hvori et mythisk eller eventyrligt Stof behandles 

 (Trolddom, Elverfolk, Giengangere, Runefortryllelse, o. d.), som 

 baade hos Oehlenschlæger og andre Digtere af hans Skole have 

 yttret denne Indflydelse i en betydende Grad; og man kan vel 

 ogsaa sige, at den mythisk-romantiske Glasse af vore Folkeviser 

 bør sættes øverst, naar man vil veie dem efter deres poetiske 

 Stof og Virkning. I en anden Afdeling, de egentlig saakaldte 

 »Kæmpeviser«, er Poesien som oftest overvældet af det mate- 

 rielle Gigantiske, eller af en grotesk Eventyrlighed, der mangler 

 det Tiltrækkende i den heroiske Simplicitet, og bliver til en 

 grov Travestering af Nordens gamle mythiske og heroiske 

 Sange. Man kan hverken stille dem ved Siden af Eddasangene, 

 eller af det tydske »Niebelungen Lied«, eller andre gamle Digt- 

 ninger, med hvilke Kæmpeviserne i Stoffet ere beslægtede. I de 

 sidste kan det Poetiske egentlig kun søges i saadanne enkelte 

 Vers, hvor Sprogets nationale Kraft yttrede sig ægte og oprin- 



