266 



i de forskiellige Classer af Folkesangene, men dog især i Rid- 

 derviserne, Beviser nok paa, at Naturdigtningen er samme Vil- 

 kaar underkastet, som Konstpoesien : det Ægte, Oprindelige og 

 i eiendommelig Værdi Uforgængelige, taber sig med Tiden, eller 

 forringes ved en alt for stor Lethed i Gientagelsen og Efter- 

 ligningen. 



Saa lidt som vi derfor kunne sige, at alle gamle Folkeviser 

 have lige poetisk Værd, eller i lige Grad kunne fortiene den 

 Opmærksomhed, at bekiendtgiøres og aftrykkes efter alle Haand- 

 skrifters, tildeels slette og forvanskede Visetexter: saa maae vi 

 ligefuldt erindre, »at Poesie, Sprog og Historie have hver sin 

 Deel i Visernes Indhold.« Naar Udbyttet paa enhvers Lod ikke 

 altid er lige rigt, eller ofte kan være ringe nok fra det poetiske 

 Synspunkt: saa bliver dog Sprogets oprindelige Nationalitet, og 

 Folkevisernes Virkning paa vor Poesie, Egenskaber, der altid 

 ville give dem historisk og sproglig Interesse og Betydning i 

 vor Literatur. Denne deres Indflydelse paa den nyere danske 

 Digtekonst maa imidlertid ogsaa opfattes i sit rette Lys; og 

 ligesom den kan siges, i det Hele at have naaet sit Maal og 

 udtømt sin naturlige Virkning paa vor nyere Poesie og paa 

 Digtersproget: saaledes maa det ikke glemmes, at »begge have 

 deres egen Horizont, deres egen Himmel og Jord, som Digte- 

 ren hverken kan undvære , eller ganske forlade « ; og at om de 

 gamle Folkeviser endnu kunne have en vis befrugtende Kraft, 

 »saa ligger denne allermindst i Halmen og Avnerne af Visernes 

 for længe siden biergede Høst.« 



Selskabet valgte Herr lnspecteur ved Møntcabinettet, Prof. 

 Dr. L. Muller, til indenlandsk Medlem i den historiske Klasse. 



