28' 



denne hele Undersøgelse paa ny, for mueligen at kunne komme 

 til dybere og mere sikkre Resultater. I øvrigt mener jeg, man 

 kan ansee Gienstanden for dette 3die Tillæg, strengt taget, at 

 ligge udenfor Selskabets Priis-Opgave. Men vilde Forfatteren 

 engang gaae ind paa et saa betydende og vanskeligt Formaal, 

 som at undersøge den jydske Sprogarts Oprindelse og Slægt- 

 skabsforhold: da burde dette vist nok foretages med dybere 

 Sprogstudier, og nøiere Kundskab til de ovenfor nævnte Sprog — 

 ligesom til det engelske, især øst-eng elske Almuesprog, som endnu 

 besidder en Mængde baade af danske og jydske Ord, med en Udtale, 

 der stempler dem som saadanne — end vi her forefinde. — 

 Det maa heller ikke lidet forundre en fordomsfri Læser af denne 

 Afhandling, at Forfatteren i det Hele lægger saa liden Vægt paa 

 det jydske Almuesprogs Liighed med det nuværende Engelske, 

 da netop denne Liighed af enhver nøiere Kiender af begge 

 Sprog (f. Ex. St. Blicher) fremhæves; og da han selv andensteds 

 (p. 104) anfører enkelte Ordliigheder imellem den jydske og 

 nordengelske Sprogart. Overhovedet er det netop dette Præg 

 af Liighed i Udtale, Accentuation og Ordlyd hos Jyder og Eng- 

 lændere, som allermest falder den Ødanske , der kiender det 

 engelske Sprog, i Øret, og a priori indgiver ham den Tanke, 

 eller bestyrker den hos ham: at Jydernes Sprog oprindelig har 

 været et særeget og andet end de danske Øboers. Dette er en 

 Overtydning, som maa følge den Reisende i Jylland, lige fra 

 Vendsyssel til Slien; i hvormegen Umage man endog paa Papi- 

 ret vil giøre sig for at bevise, »at Oldnordisk (Islandsk) har 

 hersket paa Halvøen« (p. 105). Forfatteren kommer jo ogsaa 

 omsider selv til det Resultat, at en indvandret germanisk Folke- 

 stamme i Jylland er stødt sammen og smeltet sammen med en 

 skandinavisk, nordfra indvandret Stamme (p. 105), og dette er 

 jo det samme , som for længe siden er antaget og oftere yttret 

 af danske Sprogforskere. Forfatterens Mening, at den skandi- 

 naviske Indvandring har været den tidligere, og den germaniske 

 den sildigere, kan maaskee have Rimelighed for sig; men "hans 



