Jindskjøndt vi ikke kjende eller kunne fatte, hvad det er, som 

 udgjør Væsenet i enhver Kraft, men meget mere kun kjende 

 Kræfterne formedelst deres Virkninger; saa troer jeg dog, at 

 vi ere berettigede til at uddrage nogle Slutninger om Kræfterne 

 i Almindelighed , som jeg her skal tillade mig at fremsætte. 



Naar visse bevægende Kræfter virke paa et materielt Punkt, 

 og disse ikke holde hinanden i Ligevægt, da fremkommer der- 

 ved en, til den virkende Kraft svarende, Bevægelsesmængde. 

 Denne Bevægelsesmængde meddeles derpaa til de omgivende 

 materielle Dele og forplantes fra disse paa samme Maade videre 

 uden noget Ophør, saa at den oprindelig meddeelte Bevægelses- 

 mængde inden kort Tid er fordeelt paa en saa stor Masse, at 

 ethvert sandseligt Spor af denne Virksomhed er forsvundet. 



Men det forekommer mig ikke, at man med nogen Grund 

 kan antage, at en Virksomhed efterhaanden kan tabe sig i det 

 Legemlige , uden paa nogen Maade at fremtræde sandseligt 

 virksom i sin oprindelige Størrelse; det synes mig endogsaa 

 megetmere at være begrundet i Sagens Natur, at de Kræfter, 

 som sandseligt forsvinde, maae igjen fremtræde som virksomme 

 paa andre Maader. Denne Tanke er for lang Tid siden opstaaet 

 hos mig, og jeg har ingensinde siden kunnet forkaste den. 



Jeg har tvertimod nu i min Overbeviisning faaet en saa. 

 stor Grad af Vished om Rigtigheden af denne Sætning, at jeg 



