34 



derer for den tractatmæssig vedtagne Domstol imellem Borgere 

 fra de to forskjellige Stater. Den Fremmede har af Naturen 

 ingen Ret i den Stat, hvori han ikke er Borger; han er kun 

 sikker, naar en af Borgerne tager sig af ham som sin Gjæste- 

 ven. Fra gammel Tid af havde Hellenerne imidlertid fundet et 

 Middel til at raade Bod paa denne Ulempe*). Naar et Folk 

 nemlig havde hyppigt Samkvem med en anden Stat, formaaede 

 det en af denne Stats Borgere til at tage sig af alle dem af 

 dets Midte, der kom til hans By. Han er ikke den Enkeltes 

 private Gjæsteven (iåio^svog), men knyttet ved et lignende Baand 

 til hele Folket, og beskytter alle dets Borgere {ngo&vog). Han 

 sørger for at skaffe dem Bolig og Underholdning, Pladser i 

 Theatret o. s. v. ; ved hans Mellemkomst kunne de rolig drive 

 Handel og Vandel i den anden Stat, kunne de gjøre deres Ret 

 gjældende for Domstolene der, eller bringe deres Anliggender for 

 Folkeforsamlingen. I Almindelighed beroede det paa ethvert 

 Folk selv, hvem af den anden Stats Borgere det vilde vælge til 

 sin Proxenos; men altid var dette ikke Tilfældet. I Sparta vide 

 vi saaledes, at kun Kongerne kunde udnævne Proxener (Hdt. 

 6, 57), hvilket neppe kan forstaaes om en blot Stadfæstelse af 

 de Personer, som en anden Stat havde foreslaaet, men om en 

 Indsættelse af visse Personer, der skulde varetage de Fremmedes 

 Vel og have Opsigt med dem, uanseet til hvilket Folk de hørte. 

 Lakedæmonierne vare ikke saa inhumane, at de aldeles forbøde 

 Fremmede at besøge dem; de berygtede Udviisninger {^svtla- 

 oiai) vare forbigaaende Forholdsregler, som til enkelte Tider 

 fandtes nødvendige; den her omtalte Indretning viser, at de i 

 ældgamle Tider, da Retssikkerheden i Hellas kun var ringe, selv 



*) Det er besynderligt, at visse Forfattere, som Rangabé, Ant. Heil. I. p.383, 

 og Franz i Archaologische Zeitung 1846, S. 380, betragte Proxenerne 

 som en lidet gammel Indretning, fordi de først omtales hos Herodot. 

 Herodot er jo den ældste historiske Forfatter vi have, og de omtales i 

 Indskrifter, der ere meget ældre end han; see nedenfor. 



