81 



gamle Cultus's Abrogation, naar den faktiske Ophævelse af 

 Tempeltjenesten ved Jerusalems Ødelæggelse allerede var ind- 

 traadt. 



Denne Affattelse i Forbindelse med Brevets ligesaa betyd- 

 ningsfulde og eiendommelige som med den apostoliske Grund- 

 lære i det N. T.s øvrige Skrifter overeensstemmencle Indhold 

 sikkrer det dets Plads i Kanon, skjøndt dets Anseelse modtager 

 sin nærmere Bestemmelse derved, at Forfatteren ikke selv gjør 

 Fordring paa at være Apostel*). Thi da kanonisk Anseelse i 

 strængeste Forstand kun tilkommer de egentlige Apostles ægte 

 Skrifter, kan en saadan ikke i lige Grad tilkjendes dette Brev, 

 naar Traditionen om dets Affattelse ved Apostlen Paulus maa 

 erklæres for urigtig, og Brevets eget Indhold kun fører til An- 

 tagelse af dets Affattelse ved en Christen fra den apostoliske 

 Tid. Men paa den anden Side, da der dog, hvor Talen er om 

 at kjende Christendommen i dens første og oprindelige Skik- 

 kelse, maa næst efter Apostlene skjænkes de Mænd, hvilke vare 

 disses umiddelbare Disciple og levede og virkede under lignende 

 Forhold og Betingelser som Apostlene , den største Opmærk- 

 somhed og Tillid, saa maa der unægteligen tilkjendes Hebræer- 

 brevet en vigtig Betydning i Samlingen af det N. T.s Skrifter, 

 fordi dets Forfatter efter Alt, hvad udvortes og indvortes Vid- 

 nesbyrd lade slutte, maa søges i den ovennævnte Kreds. An- 

 tydningerne om hans Personlighed ere imidlertid for faa, til at 

 man med Bestemthed tør søge ham netop blandt de apostoliske 

 Mænd, hvis Navne og Forhold ere os bekjendte af det N. T.s 

 Skrifter. Ikke let findes der nogen af Apostlenes, navnlig Pauli, 

 Medarbeidere omtalt i disse, uden at der jo er blevet gjort 

 Forsøg paa at hævde en saadan Forfatterskabet til Hebræer- 

 brevet. I nyeste Tid vilde Thiersch, som vi ovenfor have be- 

 mærket, have dette Brev betragtet som et Trostebrev, hvilket 



*) Dette paastod alligevel Ullmann (Theol. Stud. u. K. 1829 S. 395) , men 

 med Urette. 



