88 



tiger Kirkens Tradition i det Hele og i det Enkelte. Fortjenst- 

 lige Bidrag i denne Henseende, om ogsaa af forskjelligt Værd, 

 leverede , forsaavidt vi ville indskrænke os til den Tid , vi her 

 nærmest have for Øie : Lechler (Das apostolische und nachapo- 

 stolische Zeitalter. Haarlem 1861, 2den omarbeidede Udg. 1856), 

 C. F. Schmid (Biblische Theologie des N. T. , herausgeg. von 

 Weizsåcker, Stnttg. 1853. Ir n. 2r Th.), E. Beuss (Histoire de 

 la theol. chrétienne au siécle apostolique, Strasb. 1852, 2 Voll.), 

 Lutterbech (Die Neutestam. Lehrbegriffe. Maynz 1852. lru.2rTh.), 

 H. Messner (Die Lehre der Apostel. Leipzig 1856). 



Hvad de øvrige Breve angaaer i det N. T., da fore de som 

 bekjendt Navnet de katholske eller almindelige , en Benævnelse, 

 om hvis Oprindelse og Betydning der har været fremsat mange 

 forskjellige Meninger. Rimeligst er det, at man har betegnet 

 disse Breve saaledes , paa Grund af deres almindelige Indhold 

 og Hensigt, til Forskjel fra de paulinske, der med Hensyn til 

 Læsere og Indhold have speciellere og mere personlige Rela- 

 tioner. Dette gjælder i det Mindste om de tvende Hovedbreve, 

 paa hvilke hiin Benævnelse først er bleven anvendt, nemlig 

 første Petri og første Joliannis. Maaskee dannede disse for 

 sig en liden Samling, hvortil efterhaanden de andre ikke-pau- 

 linske Breve knyttedes. De katholske Breve have det tilfælleds 

 med hinanden, at de historiske Forhold, hvorunder de ere op- 

 staaede, træde tilbage i en saadan Dunkelhed, at al den An- 

 strængelse, som Lærdom og Skarpsindighed har anvendt paa 

 nøiere at udfinde Tid, Sted, Anledning og andre Omstændig- 

 heder ved disse Skrifters Affattelse, ikke har formaaet med Sik- 

 kerhed at udbrede noget tilfredsstillende Lys derover. Med Und- 

 tagelse af første Petri og første Johannis Breve har der ogsaa 

 saavel med Hensyn til de »katholske« Breves Authentie som til 

 deres theologiske Værd hersket forskjellige Meninger i Kirken, 



