94 



var eet), hvilke vi finde ligelydende med tilsvarende i vort Petri 

 første Brev, hvilket ogsaa af Eusebius henføres til Homologu- 

 mena. At det ikke lindes nævnt i den gamle Fortegnelse over 

 de hellige Skrifter, hvilken Muratori i Begyndelsen af det 18de 

 Aarhundrede fandt i det Ambrosianske Bibliothek i Mailand, og 

 som antages at hidrøre fra 2det Aarhundrede, kan grunde sig 

 i, at vi her kun have et Brudstykke for os. Naar Paulicianerne 

 (i 7de Aarh.), en Sect, der gik ud paa at gjenoprette, hvad de 

 ansaae for en reen paulinsk Christendom, forkastede saavel det 

 første som andet Petri Brev, støttede de sig ikke paa historiske 

 men paa dogmatiske Grunde, og disse Sectereres Forkastelse af 

 første Petri Brev kan — med Hensyn til Tvivlsgrunde , som 

 nedenfor ville komme til Omtale — snarere benyttes i apolo- 

 getisk Interesse for Brevets Ægthed. 



Saa eenstemmigt det kirkelige Vidnesbyrd er for første Petri 

 Brevs Ægthed — det ældste Vidnesbyrd for det aflægges 2 Petr. 

 3, 1 — saa liden Oplysning meddeles os forresten om de hi- 

 storiske Forhold, som have fremkaldt det; og hvad Skriftet selv 

 indeholder derom, er saa ubestemt og almindeligt, at det har 

 givet Anledning til en Mængde forskjellige Udtydninger. 



I det Væsentlige er Brevet en Formaningsskrivelse , som 

 med Henviisning til den salige Fremtid, der forestaaer den 

 troende Christen, opfordrer Læserne til Haab og til en med 

 den christelige Kaldelse overeensstemmende Vandel, indskjærper 

 Iagttagelsen af almindelige, borgerlige og huslige Pligter, for 

 at de med god Samvittighed og Henblik paa Jesu Død kunne 

 bære de Bagtalelser og Forfølgelser, som deres Omgivelsers 

 herskende fjendtlige Stemning beredte dem. Endelig sluttes 

 med Velsignelsesønsker og Hilsener. 



Brevets nærmeste Læsere ere angivne i Forfatterens Tilskrift 

 og Hilsen J, 1. 2: Petrus, Jesu Christi Apostel, til de udvalgte 

 Fremmede af Adspredelsen i Pontus, Galatien , Kappadocien, 

 Asien og Bithynien {/Jsrgog — saImxoTq nagsinå^oig åiaGno- 

 Qag flovtov xrl.). Fra gammel Tid har det været en udbredt 



