104 



Petri Brev og de paulinske Skrifter baade i Indhold og Form 

 saa paafaldende , »at de Forsøg paa at ville forklare sig den 

 enten fra Christi Underviisning som fælles Kilde for begge 

 Apostles Lære — eller fra en længere pleiet Omgang mellem 

 Paulus og Petrus — ikke kunde tilfredsstille, da man med 

 Hensyn til førstnævnte Forklaringsforsøg maatte have ventet at 

 finde en lignende Overeensstemmelse hos Jakobus og Johannes, 

 hvis Skrifter dog ingenlunde frembyde en saadan Lighed enten 

 indbyrdes eller med Pauli og Petri; med Hensyn til en eien- 

 dommelig fra jødisk Skoletheologie udledet Fremstilliugs- og 

 Udtryksmaade, da kunde vel Paulus efter sin Dannelse hos Pha- 

 risæerne have erhvervet sig den, men Petrus kunde neppe 

 gjennem nogen Anden end Paulus være bleven fortrolig der- 

 med; hvorledes imidlertid dette kunde være skeet ved mundtlig 

 Samtale og Discussion, bliver vanskeligt at forklare, fordi Historien 

 kun lærer os at kjende Paulus og Petrus i personlig Omgang 

 til nogle enkelte Tidspunkter, som neppe vare af lang Varighed 

 (Gal. I, 18. II, 2 ff., sig. Ap. G. XV).« 



Saaledes syntes kun to Udveie at staae tilbage. Den ene 

 var Antagelsen af, at Petrus ved Affattelsen af sit Brev havde 

 betjent sig af en af Pauli Disciple, der havde modtaget Brevets 

 Indhold og Stof fra Petrus og nu havde udført det ham af 



1 Kor. 16, 20. dandaccaSé dllrj- 1 Petr. 5, 14. uondaao&s dXXy- 



kovg tv (jil^uan dyi(ø. Xovg iv (filtffzciii dyctnrjg. 



Rom. 8, 18. TtQog ir\v /utXXovGav 1 Petr. 5, 1. 6 y.cti Trjg /utXXovGrj; 



ddgccv dnoxcdvydfjvcu tig fj t udg. dnoxaXvmtGdcu dofyg xoiviøvog. 



Rom. 4, 24 di? q/uag 1 Petr. 1, 21 d* v/nag, tov? 



Tolg tughvovgiv in l tov iytiQavia dt ccvtov (Xqigtov^) niGTtvovTag ilg 



'lyGoiiv tov Kvqiov qfiujv ix vi- &zov , tov iytiQccvTcc ctvTov ix Vt- 



xqujv. y.(j(Zv. 



Rom. 13, 1. 3. 4. ndoec \pv%r\ 1 Petr. 2, 13.14. vnoTayi]U ndarj 



i'Zovcictig vntqt^ovGaig vnoTctG- dv&QOjnlvt] xtLgu did tov Kvqiov 



Gtoftoj" ov yd{t iouv t'$ovcia, ti tfas fiaGifal, æg vnsQé/ovTi, tin 



/utj dno fitou. — — to dyafrov fjyt/AOGi ntjuno/utvoig tig ix- 



noitt, xal t'gtig inctivov i% ctvTtjg dlxtjGtv fxiv xaxonoiaiv, tnaivov 



— — didxovog ionv txdixog tig di dyafronoioHv. 

 <jQyr]v T(p to xaxov tiquggovti. 



