112 



fatter, fordi de Christne ved hiin Leilighed bleve beskyldte for 

 en enkelt bestemt Forbrydelse, Paasættelse af Roms Brand, de 

 Christne i vort Brev derimod fremstilles mishandlede som 

 Christne (æg %Qiauctvm) formedelst deres Vandel overhovedet, 

 hvilken man søgte at mistænkeliggjøre ; fremdeles er det ube- 

 viisligt, at den neroniske Forfølgelse strakte sig udenfor Staden 

 Rom«. 



Istedetfor Tac. Ann. XV, 44 , som saa ofte er bleven paa- 

 beraabt som Oplysning og Commentar for de Christnes Tilstand, 

 saaledes som denne forudsættes i første Petri Brev, finder 

 Schwegler derimod, »at det Plinianske Brev (Plinii epp. X, 97) 

 til Keiser Trajan (i Aaret 110 e. Chr.) kaster det klareste Lys 

 og giver de bestemteste Antydninger af Forhold, Tilstande og 

 Begivenheder, som forudsættes i Petri Brev«. Her hører man 

 den romerske Statholder forespørge, om hvorledes han skulde 

 forholde sig ved Anklagen mod de Christne : nomen ipsum si 

 flagitiis careat, an flagitia cohærentia nomini puniantiir (sgl. 1 

 Petr. IV, 14 [ty tk; viagov faaø%€TGo (og xccaonoiog , si ås cog 

 XQiGziavog, firj altyvvéGd-m). Til de Christnes Stilling under 

 Trajan passe de Formaninger og Trøstegrunde, som vort Brev 

 indeholder (s. II, 13-17).« 



»Ved at henføre det petrinske Brev til Tiden under eller 

 efter den trajanske Forfølgelse, viser sig ogsaa Hilsenen aana- 

 ^stco, vfjbag r\ sv BafivXaJvi, Gvvsxksxrr} xal Mdgxog 6 vlog {lov 

 (V, 13) i et andet Lys. Vanskeligheden ved at antage Petrus i 

 eller i Nærheden af det gamle Babylon ■ — om hvis Existents 

 til den apostoliske Tid endog kan være Tvivl — det Besynder- 

 lige i, at Petrus skulde hilse christelige Menigheder, som synes 

 at have været ham personligen ubekjendte, fra sin Hustru og 

 sin Søn, forsvinder ved Antagelsen af, at Babylon er her brugt 

 symbolsk om Rom , hvorved Brevets Forfatter har knyttet dets 

 Affattelse til det gamle Sagn om Petri Ophold og Martyrium i 

 Rom samt om Evangelisten Markus som hans Ledsager«. 



