118 



under denne Apostels Navn udbredt forskjellige opdigtede Skrif- 

 ter [svayyéfoov xaza IJérgo)^ xygv/fxcc flérgov, ngd^siq IJécgov, 

 dnoxdlvipig IJétgov) , men vi i det saakaldte andet Petri Brev 

 have et Exempel paa, hvorledes et Skrift, der ikke mindre be- 

 stemt end det første Petri Brev angiver sig for at være forfattet 

 af denne Apostel, i Tidernes Løb efterhaanden vandt Anseelse 

 som apostolisk og kanonisk Skrift, uagtet det fra den første 

 Tid, da dets Tilværelse er bekjendt, blev omtvivlet, hvorvidt det 

 virkelig hidrørte fra Petrus, og nutildags af den overveiende 

 Deel af lærde Theologer frakjendes sin apostoliske Forfatter*). 

 Men, efter hvad ovenfor er bleven oplyst (s. S. 24), danne netop 

 den Sikkerhed og Almindelighed, hvormed første Petri Brevs 

 Ægthed er bevidnet af den gamle Kirke, en Modsætning til Be- 

 skaffenheden af de indvortes Vidnesbyrd for andet Petri Brev, 

 som her bliver af ikke ringe Vægt. Thi dersom den nyere 

 Tids Kritik, som navnlig af indre Grunde har bestridt Ægtheden 

 af det saakaldte andet Petri Brev, saaledes understøtter og stad- 

 fæster den Mistanke, der allerede i den gamle Kirke gjorde sig 

 gjældende, mod dets Ægthed, da afgiver jo med det Samme 

 Forskelligheden af den kirkelige Traditions Beskaffenhed med 

 Hensyn til de to Breve i N. T.s Samling , som begge føre Apost- 

 len Petri Navn, et Vidnesbyrd om, at den ældre Kirkes Bestem- 

 melse af, hvilke Skrifter der vare ægte apostoliske, ikke just 

 har været saa ganske blottet for al Kritik, som mange Theologer 

 i nyere Tid have været tilbøielige til at antage. Omendskjøndt 



*) Betegnende for den Anskuelse, der er den katholske Kirke eiendom- 

 melig (skjøndt den i vore Dag-e finder Anklang hos mange Protestan- 

 ter), er Yttringen i Dominicaneren Sixti Senensis Biblioth. sanct (1566) 

 om dette Brev: „Si tempore Eusebii plerisque incerta fuit sec. P. ep., 

 quod nondum quiequam de ea ecclesia definierat, nunc post ecclesiæ 

 dejinitionem adeo certa est, ut nullus amplius de ea dubitandi locus nisi 

 hæreticis relinquatur." Til saadanne Kjættere høre da Erasmus, Cal- 

 r/in, Grotiiis, Semler, Schmidt, Eiclxliom, de Wette (selv Guericke i sit 

 Skrift: Beytriige z. Einl. S. 175), Schott, Neander, Credner, Mayerhctf, 

 Jieuss, Mynster, Huther ete. 



