119 



derfor den gamle Kirkes Vidnesbyrd ikke i og for sig kan 

 gjælde for afgjørende om Ægtheden af det N. T.s Skrifter, har 

 hiint Vidnesbyrd dog netop ved Spørgsmaalet om første Petri 

 Brevs Authentie en stor Betydning, og det Spørgsmaal bliver 

 altid tilbage at løse, hvorledes det første Petri Brev kunde finde 

 en saa almindelig Indgang og Udbredelse, skjøndt det dog — 

 ifølge Schwegler — først er skrevet omtrent 50 Aar efter Petri 

 Død, medens derimod det saakaldte andet Petri Brev, hvis For- 

 fatter ifølge den samme Kritiker »virkelig lærer og skriver 

 petrinsk«, og hvis Indhold stod i Overeensstemmelse med de 

 Forestillinger, som vare blevne almindelige ved den Tid, da det 

 første Gang bliver omtalt*), havde saamegen Møie med at skaffe 

 sig Anerkjendelse. 



Medens Schwegler viser den kirkelige Tradition om første 

 Peters Brevs Ægthed for ringe Opmærksomhed, skjænker han 

 derimod den theologiske Tradition om dette Brevs Hensigt en 

 Tillid, som ikke tilkommer samme. Han angiver nemlig Hen- 

 sigten af Brevet væsenlig at være conciliatorisk ; det skal være 

 et Mæglingsforsøg af en Pauliner til at bringe Petri og Pauli 

 Tilhængere hinanden nærmere , et Rettroenhedsvidnesbyrd for 

 Paulus, som er lagt Apostlen Petrus i Munden; og Schwegler 



*) I sit Værk: Die Kirche im apost. Zeitalt., S. 211, giver H. W. Thiersch, 

 der forsvarer begge de petrinske Breves Ægthed, en Forklaring- over 

 hiint Phænomen, som turde være ligesaa betænkelig- som den, hvilken 

 de af ham bestridte Modstandere af hine Breves Authentie gjøre gjæl- 

 dende. Det andet Petri Brev var — ifolge Thiersch — „mehr fiir die 

 Zukunft, fiir die Zeiten nach dem Hingang des Apostels, wie er selbst 

 sagt 2 Petr. 1, 14. 15, als fiir die Gegenwart bestimmt. Er war wie 

 ein erst lange Zeit nach dem Tode des Urhebers zu eroffnendes Testa- 

 ment .... Wir sehen, dass er in dem altesten Kanon der Kirche, wie 

 er im zweiten und dritten Jahrhundert war, keine Aufnahme gefunden 

 hatte. Denn als dieser Kanon abgeschlossen wurde, war die Zeit fiir 

 die allgemeine Veroffentlichung und Einfiihrung dieses Sendschreibens 

 noch nicht da (?). Und spater, nachdem die apostolische Gewalt in der 

 Kirche erloschen, die neue Autoritat der allgemeinen Synoden aber noch 

 nicht in Wirksamheit g-etreten war, nahm man keine Zuthaten zum Kanon 

 auf, selbst wenn man von ihrer Authentie iiberzeugt gewesen wdre(!j. 



