126 



hvilken havde vakt saameget Anstød, og som blandt Andre 

 Mayerhoff vel havde bestridt, men uden at kunne finde Med- 

 hold selv hos Theologer*), som iøvrigt deelte hans Mening om 

 Petribrevets Ægthed. 



Derimod vilde vistnok enhver Mistanke, som kunde reises 

 fra hiin Side imod Brevets Ægthed, bortfalde, dersom det lod 

 sig godtgjøre, at dette Skrift hidrørte fra en Tid, hvor det 

 endnu ikke havde været muligt for dets Forfatter at benytte de 

 omhandlede paulinske Breve, fordi disse dengang ikke vare 

 skrevne. Dette har en Theolog forsøgt, som i den allernyeste 

 Tid har gjort Petri Brev til Gjenstand for en udførlig Under- 

 søgelse, nemlig Bernhard Weiss i sit Værk: »Der Petrinische 

 Lehrbegriff, Berlin 1855«. Ligesom han hører til de Theolo- 

 ger, der have forsøgt at hævde Affattelsen af Jakobi Brev til 

 saa tidligt et Tidspunkt, at den deri indeholdte formeentlige 

 Polemik mod den paulinske Retfærdiggjørelseslære maatte af 

 sig selv bortfalde (s. Overs. 1856, S. 195), saaledes har han 

 ogsaa gjort sig Umage for at vise, hvorledes ikke blot Affattel- 

 sen af første Petri Brev hører til en Tid, da de paulinske Breve 

 — med Undtagelse af Brevene til Thessalonicenserne — ikke 

 existerede, men ogsaa hvorledes det i Petri Brev indeholdte 

 Lærebegreb maa betragtes som det tidligere, endnu uudviklede, 

 hvoraf det paulinske og johanneiske Lærebegreb først er et 

 videre og fyldigere Udtryk. 



Weiss har ikke behandlet det petrinske Lærebegreb efter 

 et dogmatisk Systems abstracte Schematisme, men udkastet 

 Dispositionen til sin Fremstilling efter følgende fire Synspunkter: 

 1) Petrus, Haabets Apostel; 2) Petrus, Omskjærelsens Apostel; 

 3) Petrus, Jesu Ghristi Apostel; 4) Petrus, den Medældste, og 

 har endelig i et femte Afsnit, med Overskrift:' Petrus og Paulus, 

 behandlet det ovenomtalte Forhold mellem disse Apostles Skrif- 



*) Saaledes Bleel- i Recens. over Mayerhoffs Skrift i Theol. Stud. u. Kr. 

 1836, S. 1005. 



